02.11.21
22-ц/812/2020/21
Провадження №22-ц/812/ 2020/21 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України
       
       02 листопада 2021 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,
за відсутності учасників справи,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/3454/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Літвіненко Тетяни Яківни у приміщенні цього суду 13 вересня 2021 року, повний текст якої складений того ж дня, постановлену за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, 

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним, визнання спільним майном подружжя та поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 25 серпня 2001 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. У серпні 2016 року шлюбні стосунки між ними припинено.
В період шлюбу у 2002 році ОСОБА_1 отримав у дар житловий будинок АДРЕСА_1 .
Проте, договір дарування цього нерухомого майна є удаваним, оскільки укладений з метою приховання договору купівлі-продажу, щоб в подальшому уникнути сплати більш високої ставки державного мита та поділу будинку як спільного майна подружжя. Крім того, за даний будинок сплачено продавцю спільні сімейні кошти.
Так як будинок придбаний у період шлюбу за спільні кошти, то він є спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу між сторонами в рівних частках.
Крім того, за час спільного проживання за спільні кошти ними придбано майно загальною вартістю 2875974 грн. до складу якого входить: 
- житловий будинок АДРЕСА_1 , вартістю 520000 грн;
- автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію CXT160924 від 02 липня 2015 року, вартістю 520000 грн.;
- квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м. вартістю 895 954 грн.40 коп.;
-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м., вартістю 160000 грн.;
-незавершене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 , вартістю 780000 грн.
Посилаючись на викладене та уточнивши свої вимоги, позивач остаточно просила: 
-визнати договір дарування укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 удаваним правочином; 
здійснити розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею власність на:
-квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м. вартістю 895 954,40 грн.;
-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м. вартістю 160 000 грн.;
-Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 вартістю 260 000 грн. Всього майна на суму:1 315 954 грн.
В особисту приватну власність відповідача виділити:
-Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , вартістю 260 000 грн;
-автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 від 02 липня 2015 року, вартістю 520000 грн.;
- незавершене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 , вартістю 780 000 грн.
Всього майна на суму 1560000 грн.
Просила стягнути грошову компенсацію різниці більшої долі відповідача в спільному майні в сумі 122023 грн.
Включити в розподіл належного їм майна - статутний капітал в ТОВ «ЮГ-Регіон Плюс» 375000 грн. та придбані за час спільного проживання транспортні засоби:
- вантажний MAN, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 вартістю 260000 грн., 
- вантажний MAN, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , вартістю 200000 грн.;
- вантажний DAFTE 95 XF 430, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , вартістю 250 000 грн.;
- Lexus LX 470, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_6 , вартістю 400000 грн. та причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_7 , вартістю 100000 грн.
Стягнути на її користь з відповідача грошову компенсацію вартості відчужених автомобілів в сумі 792500 грн.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з позовом  ОСОБА_2 , у грудні 2016 року звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до неї про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Не заперечуючи факту укладання шлюбу 25 серпня 2001 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначав, що за час спільного проживання з ОСОБА_2 було придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме : 
-квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м. зареєстровану на ім`я ОСОБА_2 ;
-нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_3 , зареєстровану на ім`я ОСОБА_2 ;
-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м. зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ;
-торгівельні павільйони АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 НОМЕР_8 , АДРЕСА_6 НОМЕР_9 , № НОМЕР_8 розташовані по АДРЕСА_5 , які знаходяться у володінні та користування ОСОБА_2 ,;
-предмети домашнього вжитку: кухню - 1 одн., вартістю 26 000 грн., стіл та стілець, вартістю 6 000 грн., вітальню, вартістю 8 000 грн., шафу - купе, вартістю 17 000  грн., ванну, вартістю 6 000 грн., меблеву стінку, вартістю 7 000 грн., тумби приліжкові, вартістю 1500 грн., вітальню №2 -2 000 грн., табурети 200 грн., стілець 50 грн. 
У березні 2017 року ОСОБА_1 уточнив свої вимоги та вказував, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, а тому цивільні права та обов`язки за цими договорами виникають у обох із подружжя.
За час спільного проживання у нього виникли боргові зобов`язання: 
-за договором позики від 20 лютого 2016 року на суму 25 000 дол. США, які були отриманні від ОСОБА_4 для проведення ремонту в квартирі в м. Києві; 
-за договором позики від 04 березня 2013 року на суму 47 000 дол. США, які були отриманні від ОСОБА_5 для будівництва торгівельних павільйонів по АДРЕСА_5 ;
-за договором позики від 01 червня 2009 року на суму 78000 дол. США, які були отримані від ОСОБА_6 для будівництва магазину по АДРЕСА_5 . 
Всього на загальну суму 150000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 26 лютого 2017 року - 4045500 грн. 
З врахуванням первісних та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 остаточно просив визнати за ним право власності на:
-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м. зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , вартістю 48 620 грн.;
-нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_5 , зареєстровану на ім`я ОСОБА_2 , вартістю 400 750 грн. ;
- торгівельні вітрини та обладнання магазину на суму 105 450 грн.;
-торгівельні павільйони № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 ,№ НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_8 розташовані по АДРЕСА_5 , які знаходяться у володінні та користування ОСОБА_2 , вартістю 593645 грн;.
-предмети домашнього вжитку: кухню, вартістю 26 000 грн., стіл та стілець, вартістю 6 000 грн., вітальню, вартістю 8 000 грн., шафу - купе, вартістю 17 000  грн., ванну, вартістю 6 000 грн., меблеву стінку, вартістю 7 000 грн., тумби приліжкові, вартістю 1500 грн., вітальню №2 -2 000 грн., табурети - 200 грн., стілець 50 грн.
Всього на загальну суму 1227415 грн. 
Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м. вартістю 2501310 грн.
       Стягнути з неї на його користь 1 273 895 грн. різниці у майні, а також стягнути на його користь 2 022 750 грн. боргових зобов`язань.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року первісний та зустрічний позови об`єднані в одне провадження.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поділ майна подружжя задоволено частково.
Визнано удаваним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , як таким, що вчинено для приховання договору купівлі-продажу.
Визнано, що 30 травня 2002 року між ОСОБА_7 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 66.0 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчук С.А.
Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :
- житловий будинок АДРЕСА_1 ;
- незавершене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 ;
- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 76.6 кв.м.;
- нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_5 ;
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м.;
- автомобіль вантажний MAN, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , 
- автомобіль вантажний MAN, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ;
- причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_7 ;
- автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430,2001 року випуску, державний номер НОМЕР_5 ;
- автомобіль Lexus LX 470, 2006 рок випуску, державний номер НОМЕР_6 ;
- автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;
- торгівельні павільйони № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 ,№ НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_8 розташовані по АДРЕСА_5 ;
-торгівельні вітрини та обладнання магазину;
-предмети домашнього вжитку: кухня, стіл та стільці, вітальню, шафу – купе, ванну, меблеву стінку, тумби приліжкові, вітальню, табуретки, стільці.
Визнано право власності за ОСОБА_2 у спільному майні подружжя на:
- Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;
- Ѕ частину незавершеного будівництва садового будинку АДРЕСА_3 ;
- Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ;
- Ѕчастину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м.;
- Ѕ частину автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 р.в. держ.номер НОМЕР_1 .
Виділено у приватну власність ОСОБА_2 :
-нежитлову будівлю, магазин змішаної групи товарів, загальною площею 102.50 кв.м. по АДРЕСА_5 , який зареєстрований за ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_11 від 26 грудня 2012 року, вартістю: 400750 грн.;
- торгівельні павільйони № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_8 розташовані АДРЕСА_5 , вартістю: 593645 грн. 
- торгівельні вітрини та обладнання, на загальну суму 105 450 грн.; 
- предмети домашнього вжитку: кухню вартістю 26000 грн., стіл та стільці 6000 грн., вітальню 8 000 грн., шафу-– купе 17 000 грн., ванну 6000 грн., меблеву стінку 7 000 грн., тумби прикро ватні 1500 грн., вітальню 2000 грн., табуретки 200 грн., стільці 50 грн.
Всього майна ОСОБА_2 виділено на суму 1 173 595 грн. 
Визнано право власності за ОСОБА_1 у спільному майні подружжя на:
- Ѕчастину житлового будинку АДРЕСА_1 ;
- Ѕ частину незавершеного будівництва садового будинку АДРЕСА_3 ;
- Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ;
- Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 46.9 кв.м.;
- Ѕ частину автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .
Виділено ОСОБА_1 продані ним автомобілі:
- автомобіль вантажний MAN, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , вартістю 360720 грн.;
- автомобіль вантажний MAN, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , вартістю 160410 грн.;
- причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_7 , вартістю 117880 грн.;
- автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , вартістю 248350 грн.;
- автомобіль Lexus LX 470, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_6 , вартістю 709090 грн.
Всього виділено ОСОБА_1 майна на суму 1 596 450 грн.
У задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення Ѕ частки вартості внеску статутного капіталу ТОВ «ЮГ-Регіон-Плюс», що становить 178500 грн. відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення на користь ОСОБА_1 2 022 750 грн. боргових зобов`язань відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за продані транспортні засоби: автомобіль вантажний MAN, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ; автомобіль вантажний MAN, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ; причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_7 ; автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_5 ; автомобіль Lexus LX 470, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_6 в сумі 211427 грн. 50 коп.
Додатковим рішенням цього ж суду від 02 квітня 2019 року у задоволені вимог щодо розподілу судових витрат за даними позовами відмовлено.
       Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року в частині задоволених вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування удаваним, визнання житлового будинку спільним майном подружжя та його поділ скасовано та в цій частині прийняти нове судове рішення про відмову у їх задоволенні. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
       09 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області із заявою про перегляд рішення цього ж суду від 19 лютого 2019 р. у цивільній справі №484/3454/16 у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Заява мотивована тим, що 19 лютого 2019 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області прийнято рішення у справі № 484/3454/16 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Вказаним рішенням, серед іншого, здійснено поділ у якості спільного майна подружжя об`єкту незавершеного будівництва, а саме: садового будинку АДРЕСА_3 . Згідно зазначеного рішення «Відповідно до акту виконаного КП «Домус» від 06 вересня 2017 р. та висновку затвердженого начальником відділу містобудування, архітектури житлово-комунального господарства Первомайської райдержадміністрації вбачається, що готовність будівельних робіт будівництва житлового будинку №27 складає 90 %». Разом з тим, 25 березня 2021 року представнику заявника адвокату Дейнегіну С.М. дізнавачем сектору дізнання Первомайського районного відділу поліції у кримінальному провадженні №12020150110000630 Антонюк А. надано копію висновку експерта, згідно якого підпис в графі «Виконавець (Кульбацька О.А.) на другій сторінці оригіналу акту від 06 вересня 2017 р. виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою». Вказані в акті обставини у суді заявник заперечував та висловив сумнів щодо його складання. Однак, суд не надав вказаним запереченням жодного значення та не перевірив заперечення належним чином, а прийняв рішення на підставі цього письмового доказу. Заявлені клопотання у судовому засіданні щодо встановлення достовірності наданого стороною позивача акту від 06 вересня 2017 року не знайшли свого відображення у судовому рішенні. Позивачкою не надано жодного доказу ступеню готовності садового будинку АДРЕСА_3 та обґрунтованості визнання його спільним майном сторін. На думку заявника, наведені обставини щодо фальшивості письмового доказу є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Тому заявник просив суд задовольнити його заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя незавершеного будівництва садового будинку АДРЕСА_3 та визнати його приватною власністю ОСОБА_1 .
Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали заяву в повному обсязі та просили її задовольнити.
Позивач за первісним позовом та її представник проти задоволення заяви заперечували, вказуючи, що акт від 06 вересня 2017 р., виконаний КП «Домус» щодо готовності будівельних робіт будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 , та його недійсність були предметом розгляду у судах апеляційної і касаційної інстанції, якими надано відповідну правову оцінку, про що достеменно відомо заявнику, а тому вказані обставини не можна вважати нововиявленими у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 вересня 2021 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що заява не обґрунтована та не підлягає задоволенню, оскільки факт фальшивості акту, виконаного КП «Домус», від 06 вересня 2017 р., на що заявник посилається як на нововиявлені обставини, був достеменно відомий ОСОБА_1 та був предметом розгляду у судах апеляційної і касаційної інстанції, цій обставині надано відповідну правову оцінку, а тому її не можна вважати нововиявленою у розумінні п. 1, 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, а висновок експерта № СЕ-19/111-20/61700-ПЧ від 24.12.2020р. необхідно розцінювати як новий доказ, а не доказ, який підтверджує нововиявлені обставини.
Також суд першої інстанції спирався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 1510/2-1411/11.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно застосував положення статті 423 ЦПК України, не дав належної оцінки тому факту, що 26 березня 2021 року виникла обставина, яка раніше була відсутня – доведений висновком судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру факт фальшивості письмового доказу, наданого представником позивачки, а саме – інформація, яка стосується ступеню готовності садового будинку, на підставі якого в подальшому прийнято рішення про визнання його спільним майном подружжя та поділу. Тобто факт підробки спірного документу існував на час прийняття судом рішення 19 лютого 2019 року, але знайшов своє підтвердження як юридичний факт лише 26 березня 2021 року. Між тим, позивачем не надано жодного доказу ступеню готовності спірного садового будинку на 01 вересня 2016 року – день припинення сторонами шлюбних стосунків та обґрунтованості визнання його спільним майном сторін. За такого, на думку заявника, у суду були підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Сотська С.О. просить її відхилити, ухвалу суду залишити без змін.
Відзив мотивований тим, що акт щодо готовності садового будинку були предметом розгляду у суді і про його фальшивість та невідповідність даним заявник не вказував, доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на це майно або відсутності на день розгляду справи, ОСОБА_1 не надав та не спростував належними та допустимими доказами акт готовності будинку або його відсутність як об`єкту. Крім того звернуто увагу на те, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі, але таких доказів суду не надано.
Також відзив на апеляційну скаргу подала позивачка за первісним позовом у справі – ОСОБА_2 , в якому вона висловлює згоду із судовим рішенням у справі, яке оскаржується, посилається на те, що зазначені заявником як нововиявлені обставини є його припущенням. ОСОБА_1 при розгляді справи в суді відмовився надати документи, необхідні для проведення експертизи, та не заперечував обставини щодо готовності будинку. Надане ним повідомлення про початок робіт з будівництва у жовтні 2019 року є введенням суду в оману. Наведені обставини підтверджуються довідкою ТОВ «Архітектурно-будівельна компанія «Архсіті», яку позивачка просить долучити до справи. 
В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися. Від представника заявника – відповідача ОСОБА_1 адвоката Дейнегіна С.М. на електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.
       Зважаючи на вимоги статей 128, 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.
Також колегією суддів відхилено викладене у відзиві на апеляційну скаргу клопотання ОСОБА_2 про долучення до справи довідки ТОВ «Архітектурно-будівельна компанія «Архсіті» від 25 жовтня 2021 року, оскільки нею не обґрунтована відсутність можливості надання цього доказу до суду першої інстанції та докази такого не надано, що суперечить положенням частини 1-3 статті 367 ЦПК України. 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).
       Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Ухвала суду зазначеним вимогам закону не відповідає. 
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частини 1сттатті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Як убачається з матеріалів справи, у листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним, визнання спільним майном подружжя та поділ майна подружжя.
       В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 25 серпня 2001 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. У серпні 2016 року шлюбні стосунки між ними припинено.
       Посилаючись на відсутність домовленості щодо поділу спільного майна подружжя, просила провести його поділ, включивши до переліку такого майна об`єкти нерухомого майна (житлові будинки, квартиру та об`єкт незавершеного будівництва – садовий будинок), транспортні засоби та статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю. Також з метою включення до переліку спільного майна подружжя, що підлягає розподілу, позивачка просила про визнання удаваним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 .
        ОСОБА_1 у грудні 2016 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому також просив про поділ як спільного майна сторін об`єктів нерухомого майна – квартири та житлового будинку, торгівельних павільйонів та торгівельного обладнання, речей побутового вжитку, а також просив про поділ боргових зобов`язань, які виникли в інтересах їх з ОСОБА_2 сім`ї. 
       Також в суді першої інстанції ОСОБА_1 заперечував проти включення до складу спільного майна сторін, що підлягає поділу, незакінченого будівництвом об`єкту – садового будинку АДРЕСА_3 , вважаючи це майно своєю особистою власністю.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поділ майна подружжя задоволено частково.
Визнано удаваним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , як таким, що вчинено для приховання договору купівлі-продажу.
Визнано, що 30 травня 2002 року між ОСОБА_7 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 66.0 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчук С.А.
Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та проведено поділ нерухомого майна, автотранспортних засобів, торгівельного обладнання та предметів домашнього вжитку в рівних частках. В тому числі визнано спільним майном подружжя та поділено між сторонами з виділом кожному по Ѕ частки незавершеного будівництва садового будинку АДРЕСА_3 .
У задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення Ѕ частки вартості внеску статутного капіталу ТОВ «ЮГ-Регіон-Плюс», що становить 178500 грн. відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення на 2 022 750 грн. боргових зобов`язань відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за продані транспортні засоби: автомобіль вантажний MAN, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ; автомобіль вантажний MAN, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ; причіп Kogel AWE 18, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_7 ; автомобіль вантажний DAF TE 95 XF 430, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_5 ; автомобіль Lexus LX 470, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_6 в сумі 211427 грн. 50 коп.
Додатковим рішенням цього ж суду від 02 квітня 2019 року у задоволені вимог щодо розподілу судових витрат за даними позовами відмовлено.
       Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року в частині задоволених вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування удаваним, визнання житлового будинку спільним майном подружжя та його поділ скасовано та в цій частині прийнято нове судове рішення про відмову у їх задоволенні. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду від 5 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року в незміненій частині та постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року залишено без змін.
09 квітня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року у цивільній справі №484/3454/16 у зв`язку з нововиявленими обставинами.
       Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав, що така заява підлягає розглядові саме судом цієї інстанції.
       Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим.
       У цивільному судочинстві порядок подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими визначено статтею 425 ЦПК України.
Згідно з частиною першою цієї статті заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини 3 статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.
Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частина 2 статті 425 ЦПК України).
       В силу частини 2 статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в пунктах 11, 13 постанови від 03 лютого 2021 року у справі № 826/20239/16 (далі – Постанова), перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є важливою гарантією захисту прав і свобод людини, зокрема, у сфері адміністративного судочинства. Перегляд судових рішень, які набрали законної сили, є додатковим засобом забезпечення законності судового рішення і є резервним механізмом захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і забезпечення справедливого та ефективного здійснення правосуддя.
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а лиш перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.
Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою стадією судового процесу (факультативна стадія), під час якої суд, що ухвалив судове рішення, після набрання ним законної сили переглядає його з ініціативи осіб, які брали участь у справі, або осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки у зв`язку з виявленням істотних обставин, що існували, але не були їм відомі на час вирішення справи.
Інститут перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами вже по своїй природі передбачає конфлікт між принципом «правової визначеності» та «правом на справедливий суд», але останній (з урахуванням того ж принципу «правової визначеності», в аспекті чіткості судового процесу та винятковості переліку і вимог до обставин, що можуть виступати як нововиявлені) має пріоритет.
Законодавство не містить визначення поняття «нововиявлені обставини», проте за своєю юридичною суттю нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного, повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду виснувала, що сутність перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами - це встановлення наявності або відсутності нововиявлених обставин і повторний розгляд справи у разі їх встановлення з метою досягнення істини у справі.
Велика Палата Верховного Суду для цілей цієї Постанови вважала за потрібне зазначити, що правосуддя відбувається (досягається) тоді, коли спір про право, яким захищаються права і свободи суб`єктів права, розв`язується судами, судові акти яких виносяться від імені держави, у спосіб та на підставі закону і принципів справедливості, верховенства права, рівності, свободи.
Згідно з частиною третьою статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (частина 1 статті 264 ЦПК України).
Частиною 5 статті 256 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначаються: висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; розподіл судових витрат; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.
В силу частини 1 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції має повноваження для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
       Виходячи з положень частини 1, 2 статті 425 ЦПК України в поєднанні із наведеними вище законодавчими правилами повноваження суду на перегляд за нововиявленими обставинами стосується лише тих рішень, якими закінчено розгляд справи та які набрали законної сили. Нововиявлені обставини, їхня фактична, юридична, доказова, змістовна природа спрямовані на зміну чи скасування визнаного раніше законного, обґрунтованого та справедливого судового акта з результатами розв`язання спору. Із логіки завдання стадії провадження за нововиявленими обставинами можна побачити, що ці обставини тим, що завжди стосуються суті спору, визначають, «наче вказують», що вони підлягають перегляду саме тією судовою інстанцією, яка розв`язала спір, її присуд набрав законної сили й таким чином здійснилося правосуддя, або тією судовою інстанцією, яка втрутилася в рішення суду по суті й ухвалила своє змінене чи нове судове рішення, яке набрало законної сили (пункт 14 Постанови).
Велика Палата Верховного Суду у Постанові зазначила, що цільове і системне розуміння положень процесуального законодавства та обставин справи, яка розглядалась, дають підстави для висновку про можливість відступлення від правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 524/3242/15, за якою у разі, коли суд апеляційної інстанції змінив рішення суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат, а у решті залишив без змін, судом, який ухвалив рішення по суті спору і до компетенції якого належить здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, все одно (однаково) є суд апеляційної, а не першої інстанції, попри те, що суд другої інстанції як суд факту та права не задіював своїх інстанційних процесуальних повноважень в частині дослідження та фактів і обставин справи, що мають значення для правильного, обґрунтованого та справедливого вирішення спору, й не ухвалював рішення про скасування або зміну рішення суду першої інстанції за наслідками апеляційного чи касаційного перегляду.
Велика Палата Верховного Суду в пункті 14 Постанови також зробила висновок про те, що у розумінні проаналізованих вище норм процесуального права саме в суді першої інстанції у проваджені за нововиявленими обставинами має переглядатися рішення цього самого суду, якщо заявлені нововиявлені обставини стосуються висновків і розсуду цього суду в частині, яка за наслідками апеляційного чи касаційного перегляду залишилася без змін. У тому разі, якщо суди апеляційної чи касаційної інстанції змінять рішення суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, то саме судові акти судів цих інстанцій можуть і мають бути предметом перегляду у провадженні за нововиявленими обставинами, оскільки в цій частині (по суті спору чи з інших підстав) рішення суду першої інстанції зазнало сутнісних змін або було скасовано.
У справі, яка переглядається, рішення суду першої інстанції, про перегляд якого за нововиявленими обставинами просить у своїй заяві ОСОБА_1 , було змінено постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 травня 2019 року саме в частині вирішення по суті позовних вимог про поділ спільного майна подружжя та визнання договору дарування житлового будинку удаваним.
Тобто судом апеляційної інстанції було ухвалено власне рішення в частині позовних вимог.
У порушення статей 423, 425, 429 ЦПК України суд першої інстанції, переглядаючи судове рішення за нововиявленими обставинами зазначені вимоги процесуального закону не врахував і не звернув уваги на те, що судом, який ухвалив рішення по суті спору і до компетенції якого належить здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, передбаченими частиною 2 статті 423 ЦПК України, є суд апеляційної інстанції, який ухвалив власне рішення, а не суд першої інстанції.
Таким чином, суд, вирішуючи по суті заяву ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами порушив вимоги інституційної юрисдикції, що є підставою в силу частини 1 статті 255, частини 1 статті 377 ЦПК України для скасування оскаржуваної ухвали суду та закриття провадження за нововиявленими обставинами. 
Роз`яснити ОСОБА_1 його право звернутися із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухваленого по справі судового рішення по суті спору до Миколаївського апеляційного суду, до юрисдикції якого віднесено вирішення такого питання.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
Оскільки клопотання про повернення судового збору на час постановлення даної ухвали відсутнє, це питання колегією суддів не вирішується.  
       Керуючись статтями 367, 368, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н в и л а :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 вересня 2021 року скасувати, закрити провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 щодо перегляду рішення цього ж суду від 19 лютого 2019 року.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
       
Головуючий                                                                 Т.М. Базовкіна 

Судді                                                           Л.М. Царюк               

Ж.М. Яворська

_______________________________________________
Повний текст постанови складений 03 листопада 2021 року