ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3543/21                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Бєлової Л.В. 
суддів:                     Аліменка В.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року (повний текст виготовлено 22 червня 2021 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 30.11.2020 № 0017560705, № 0017570705, № 0017580705, № 0017530705, №  0017550705, №  0017540705, що прийняті на підставі акта перевірки №  0605/25/05/РРО/ НОМЕР_1 від 05.11.2020.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю:
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 30.11.2020 № 0017560705, № 0017570705, №  0017580705, № 0017530705, №   0017550705, № 0017540705.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головним управлінням ДПС у Чернігівській області подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що фактична перевірка проводилась на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого відповідним наказом, на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. Вказує, що до Головного управління ДПС у Чернігівській області надійшов лист Державної податкової служби України № 14994/7/99-00-07-05-02-07 від 26.08.2020 з інформацією щодо задекларованих суб`єктами господарювання податкових зобов`язань з роздрібного продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Зазначає, що в ході фактичної перевірки було встановлено реалізацію тютюну для кальяну без придбання ліцензії; зберігання тютюнових виробів в місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання; зберігання пачки тютюну для кальяну не маркованої маркою акцизного податку; реалізація алкогольних напоїв (сидру) без придбання відповідної ліцензії; відсутність накладних на спірну продукцію на господарській одиниці; проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду УКТЗЕД. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Шостого апеляційного адіміністративного суду від 10 листопада 2021 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця   02.02.2018, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основним видом економічної діяльності позивача є: 56.30 Обслуговування напоями (а.с. 28-29).
Позивач має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) (термін дії з 06.04.2020 до 06.04.2021) (а.с. 32-33).
02.11.2020 в.о. начальника Головного управління ДПС у Чернігівській області винесено наказ № 1669-А, яким наказано провести фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , магазин АДРЕСА_1 з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (а.с. 133).
На підставі вказаного наказу та направлень № 186, 190 від 03.11.2020 посадовими особами Головного управління ДПС у Чернігівській області 04.11.2020 проведено фактичну перевірку магазину позивача, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт (довідку) фактичної перевірки, зареєстрований в органі ДПС 05.11.2020 за № 0605/25/05/РРО/ НОМЕР_1 (а.с.  37-40, 134-135).   
Так, в ході проведення перевірки встановлено, що на господарській одиниці, що перевірялась в ході перевірки, встановлено проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування, а саме без зазначення коду товарної підкатегорії згідно   УКТЗЕД, товари та обліки, його кількості. Отже 01.08.2020 об 13:13 реалізовано пиво «Южна Баварія» темне кегове 1л за ціною 44,99 грн. без зазначення коду товарної підкатегорії згідно УКТЗЕД. На господарській одиниці проводилась реалізація алкогольних напоїв без придбання відповідної ліцензії, а саме згідно чеку від 04.11.2020 № 0002 реалізовано 0,5 л сидру полуниця кокос за ціною 22,51 грн. На господарській одиниці проводиться реалізація тютюну для кальяну, а саме тютюн Mizo Apple Waterpipe Tobacco вміст нікотину зазначено на пачці 0,5% за ціною 160,00 грн. Дана пачка не маркована маркою акцизного податку встановленого зразка та без зазначення даних про шкоду паління державною мовою. Накладні на вищезазначену продукцію на господарській одиниці відсутні. На господарській одиниці зберігаються тютюнові вироби у місці, не внесеному до Єдиного реєстру місць зберігання, а саме одна пачка тютюну для кальяну Mizo Apple Waterpipe Tobacco. 
30.11.2020 Головним управлінням ДПС у Чернігівській області відносно позивача винесено податкові повідомлення-рішення:
-   № 0017560705 в сумі 17000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами (а.с. 42-43);
-   № 0017570705 в сумі 17000,00 грн. за зберігання тютюнових виробів у місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання (а.с. 44-45);
- № 0017580705 в сумі 17000,00 грн. за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку (а.с. 46-47);
- № 0017530705 в сумі 17000,00 грн. за реалізацію алкогольних напоїв (сидру) без придбання відповідної ліцензії (а.с. 48-49);
- № 0017550705 в сумі 356,02 грн. за необлікований товар на суму 182,51 грн. (а.с. 50-51);
- № 0017540705 в сумі 5100,00 грн. за   проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості (а.с. 52-53).
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, однак рішенням Державної податкової служби України від 24.02.2021 № 4341/6/99-00-06-03-02-06 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с. 57-61). 
Вважаючи податкові повідомлення-рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що недотримання контролюючим органом вимог підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті   80, пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України щодо призначення фактичної перевірки без визначення правових підстав призвело до звуження прав позивача як платника податків, що свідчить про протиправність здійсненого заходу податкового контролю та прийняття за його наслідками актів індивідуальної дії, оскільки описані вище порушення виключають допустимість як доказів відомостей, отриманих в ході такої перевірки, та, відповідно, нівелюють її результати, та, як наслідок, вимагає скасування прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пп.  20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України  контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно абз. абз. 1-2 п.  75.1 ст. 75 Податкового кодексу  контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Приписи пп.  75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України  передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом  80.2 статті 80 Податкового кодексу України  передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених пп. пп. 80.2.1 - 80.2.7 п.  80.2 ст. 80 ПК України.
Тобто, існування хоча б однієї з обставин, передбачених вказаними положеннями  ПК України, наділяє контролюючий орган правом на проведення фактичної перевірки.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у наказі № 1669-А від 02.11.2020 зафіксовано, що контролюючий захід здійснюється на підставі пп.  80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Так, підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Викладене, у свою чергу, свідчить, що право на призначення та проведення фактичної перевірки за пп.  80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України  виникає у контролюючого органу у випадку отримання в установленому законодавством порядку інформації про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, підставою для проведення перевірки слугував лист Державної податкової служби України № 14994/7/99-00-07-05-02-07 від 26.08.2020 з інформацією щодо задекларованих суб`єктами господарювання податкових зобов`язань з роздрібного продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів за січень-червень 2020 року, зокрема перелік місць торгівлі за КОАТУУ, де нарахування акцизного податку з роздрібного продажу алкогольних напоїв складає менше 200 грн. на місяць, а з роздрібного продажу тютюнових виробів менше 600 грн. на місяць, в додатку до якого наведена інформація щодо позивача (а.с. 116-117).
Водночас, колегія суддів наголошує, що як вірно звернув увагу суд першої інстанції, наведена в листі інформація є лише загальною щодо діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , однак остання не вказує на будь-які порушення законодавства, не наведено посилання на норми права, які можливо, на думку податкового органу, порушені платником податків.
Таким чином, лист Державної податкової служби України № 14994/7/99-00-07-05-02-07 від 26.08.2020 є лише інформацією щодо задекларованих суб`єктами господарювання податкових зобов`язань з роздрібного продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів за січень-червень 2020 року, однак не містить абсолютно жодної інформації/відомостей щодо наявних можливих порушень Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .  
Також, колегія суддів наголошує, що твердження податкового органу про те, що підставою для винесення наказу № 1669-А від 02.11.2020 про призначення фактичної перевірки позивача став лист Державної податкової служби України № 14994/7/99-00-07-05-02-07 від 26.08.2020 викладені лише у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, однак, сам наказ про призначення перевірки не містить посилання на відповідний лист як підставу для призначення останньої.
Таким чином, у наказі про призначення перевірки відсутні будь-які посилання як і на вищевказаний лист Державної податкової служби України, так і на будь-які інші посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що інформація (в даному випадку лист Державної податкової служби України), на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.
Згідно з приписами частини другої статті 77 КАС Украни, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, на переконання колегії суддів, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала інформація про порушення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог законодавства. 
У наданому до відзиву на позовну заяву листі Державної податкової служби України № 14994/7/99-00-07-05-02-07 від 26.08.2020, на який посилається апелянт як на підставу проведення перевірки, відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки та не вказано, які були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була виявлена податковим органом.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ГУ ДПС у Чернігівській області не довело наявність підстав у розумінні підпункту  80.2.2  пункту  8.2  статті  80 Податкового кодексу України  для проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , що обумовлює висновок про те, що у контролюючого органу не виникло законних підстав для проведення фактичної перевірки платника податків.
Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08.09.2020 року у справі №  640/21536/19, від 22.09.2020 року у справі №520/1304/20, від 19.11.2020 року у справі №160/7971/19, від 17.12.2020 року у справі №520/12028/18.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно висновку, сформульованого Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №826/17123/18 (постанова від 21.02.2020 року), «оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».
У ще одній палатній справі (постанова від 22.09.2020 року у справі №520/8836/18) окрім наведених, суд касаційної інстанції обґрунтував відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: «перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання».
У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
Системний аналіз наведених норм у своїй сукупності дає підстави для висновку, що акт перевірки, отриманий в результаті фактичної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч. 2  ст. 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
За таких обставин, зважаючи на те, що ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано відомостей, що свідчили б про виникнення у нього передумов для проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі пп.  80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що перевірка фізичної особи-підприємця була проведена за відсутності на те правових підстав, що в силу неодноразово згаданих вище позицій Верховного Суду свідчить про протиправність прийнятих за її наслідками податкових повідомлень-рішень та, як наслідок, необхідність їх скасування.
В контексті наведеного колегія суддів також зауважує, що за встановлення протиправності дій податкового органу щодо проведення перевіри без законних підстав у суді відсутня необхідність аналізу протиправності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень.
Вказану позицію висловив Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 року у справі №  320/6192/19.
Відтак,    колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 30.11.2020 № 0017560705, № 0017570705, №   0017580705, № 0017530705, №     0017550705, № 0017540705 є протиправними та підлягають скасуванню. 
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року. 
До того ж, доводи апеляційної скарги є абсолютно ідентичними тим, що вже були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, та яким судом першої інстанції було надано вірну правову оцінку. 
Більше того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу, що до оскарження податкових повідомлень-рішень у судовому порядку, позивачем було застосовано процедуру адміністративного оскарження, однак, у задоволенні скарги позивача було відмовлено з тих самих доводів, що в подальшому були викладені контролюючим органом у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі. 
Фактично, за умови належного трактування податковим органом приписів податкового законодавства та застосування сталих правових позицій Верховного Суду (на які також посилався позивач), даний спір могло бути вирішено ще в досудовому порядку на стадії адміністративного оскарження, однак, контролюючий орган жодним чином не здійснює аналіз скарг, які надходять на розгляд останнього, та за наслідком здійснює виключно копіювання положень чинного законодавства безвідносно до підстав звернення платника податків та сталої судової практики. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.  243,  315,  316,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року - залишити без задоволення. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     А.Ю. Кучма