УХВАЛА
Іменем України
 
28 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 348/1344/19
провадження № 51-5036ск21
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року, 
 
встановила:
Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання – 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі. До вступу вироку в закону силу обрано обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)». Ухвалено строк відбування покарання   ОСОБА_4 рахувати з 28 травня 2021 року з 10 год. 
15 хв., тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. 
Цим же вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено покарання – 1 (один) рік 
6 (шість) місяців позбавлення волі. До вступу вироку в закону силу обрано обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)». Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 28 травня 
2021 року з 10 год. 15 хв., тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року зазначений вирок суду залишено без змін.
За вироком суду 03.02.2019 року близько 09 год 00 хв        ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проходили в м. Надвірна по вул. Котляревського, де побачили потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Підійшовши до них, обвинувачені погрожуючи спричиненням тілесних ушкоджень, наказали останнім йти за ними в сторону с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Прийшовши на об`їздну дорогу по вул. Кармелюка у м. Надвірна,  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, з метою вчинення хуліганських дій, діючи за попередньою змовою групою осіб, зневажаючи існуючі загальновизнані правила поведінки та моральності, з особливою зухвалістю, в поєднанні з публічністю своїх хуліганських дій та виявляючи явну неповагу до суспільства, виражаючись нецензурною лайкою, безпричинно почали наносити удари руками та ногами по тілу потерпілого   ОСОБА_6 , від яких останній упав на землю.
Продовжуючи свої злочинні дії,        ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наблизився до потерпілого ОСОБА_7 та безпричинно наніс йому декілька ударів руками по тілу, внаслідок чого потерпілий упав на землю, а обвинувачений       ОСОБА_4 продовжив наносити йому удари руками та ногами у різні частини тіла.
У подальшому, обвинувачений        ОСОБА_5 сказав потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щоб вони почали наносити тілесні ушкодження один одному, проте ОСОБА_7 відмовився, а тому ОСОБА_5 безпричинно наніс йому декілька ударів руками в ділянку обличчя та грудей.
Вказані хуліганські дії стосовно потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_4 фіксував за допомогою фото і відео зйомки на свій мобільний телефон марки «my Phone Fun 5», а ОСОБА_5 на свій мобільний телефон марки «Galaxy J7».
Внаслідок неправомірних дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, що згідно висновку експерта №51/30-Д від 06.03.2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень; потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, що згідно висновку експерта №34 від 14.02.2019 року також відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи свої хуліганські дії, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи з потерпілим ОСОБА_6 на проїзній частині дороги по вул. Кармелюка в 
м. Надвірна Івано-Франківської області, зневажаючи існуючі, загальновизнані правила поведінки та моральності, діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, сказав потерпілому ОСОБА_6 , щоб він зняв штани і оголив свої статеві органи, фіксуючи в цей час все на свій мобільний телефон марки «my Phone Fun 5».
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 групою осіб вчинили хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Крім того, обвинуваченим ОСОБА_4 інкриміновані йому дії вчинені з винятковим цинізмом. Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимими за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не стали, правильних висновків для себе не зробили та знову вчинили умисний злочин.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації, просить змінити судові рішення у зв`язку з суворістю призначеного покарання та призначити йому шість місяців арешту. Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений зазначає, що суд при призначенні засудженим покарання суд не повною мірою зважив на думку потерпілих, які пробачили його у судовому засіданні не позбавляти волі, а також те, що засуджені повністю відшкодували завдану шкоду, повністю розкаялися у вчиненому.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права – це передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. 
Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.
Оцінювати порушення громадського порядку як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.
Призначаючи  ОСОБА_4 покарання, суд належним чином врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обставини вчинення злочину, дані про особу винного, а саме, наявність постійного місця проживання та реєстрації, те, що останній не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має позитивні характеристики, часткове визнання вини у вчиненому, думку потерпілих, відсутність у потерпілих претензій, активне сприяння розкриттю злочину, таку, що його обтяжує - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, призначив йому покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.
Призначене  ОСОБА_4 покарання за висновком суду першої інстанції є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, що відповідає вимогам ст. 65 КПК України.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі засудженого, оскільки він посилається на обставини, які вже були враховані судом при призначенні покарання.
Переглянувши вирок суду за апеляційною скаргою засудженого  ОСОБА_4 , який не погоджується із призначеним йому покаранням, в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам його апеляційної скарги в частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без змін.
Крім того, засудженим у касаційній скарзі не наведено доводів, що свідчили б про явну невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та/або особі засудженого. Адже ОСОБА_4 була призначена не максимальна міра покарання, передбачена санкцією ч. 2 ст. 296 КК України.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення судів, вмотивованість їх висновків засудженим у касаційній скарзі не наведено та судом касаційної інстанції не встановлено.
Також касаційна скарга не містить доводів щодо необхідності зміни постановлених судових рішень стосовно засуджених з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Ураховуючи викладене та керуючись п. 2  ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
 
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

 
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                      ОСОБА_3