П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
29 жовтня 2021року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 370/922/21
Провадження № 22-ц/824/12840/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   
учасники справи:            позивач              Акціонерне товариство комерційний банк                                      «ПриватБанк»,
відповідач          ОСОБА_1 ,
                                               
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року у складі судді Мазки Н. Б.у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв?язку із чим між сторонами 24червня
2014 року було підписано (укладено) заяву № б/н.
ОСОБА_1 , підписанням заяви, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28березня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 15 636,64 грн, з яких: 11 466,24 грн - заборгованість за тілом кредиту,11 466,24 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 025,63 грн - заборгованість за простроченими відсотками та 3 144,77 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України.
 
АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 24червня 2014 року, яка станом на 
28 березня 2021 року становить 12 491,87 грн. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року відкрито провадження у цій справі та призначено розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, оскільки у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками, проте є заборгованість за простроченим тілом кредиту, при цьому суд вказав, що не є зрозумілим та не з`ясовується з наданих позивачем розрахунків заборгованості, яким чином була нарахована заборгованість за простроченим тілом кредиту і чим саме вона відрізняється від заборгованості за тілом кредиту, яка дорівнює 00,00 грн. На підтвердження своїх позовних вимог банком надано розрахунок заборгованості відповідача, який підписаний представником банку, однак не завірений належним чином печаткою юридичної особи.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            22 липня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв?язку подано до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд Київської області апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Макарівського районного суд Київської області від 13 липня 2021 року та, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про недоведеність заявлених позовних вимог є безпідставним, оскільки банком до суду було надано всі належні та допустимі докази наявності між сторонами договірних відносин щодо отримання кредитних коштів. Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача в угоді. Укладення кредитного договору в даному випадку здійснено за принципом укладання банком і клієнтом договору приєднання (стаття 634 ЦК України). Заявник вказує, що позивач надав разом з анкетою-заявою до суду  копію довідки про надання інформації щодо умов кредитування («Паспорт споживчого кредиту»), який особисто підписаний відповідачем, на що судом першої інстанції уваги звернуто не було. 
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
            06 серпня 2021 року матеріали цивільної справи № 370/922/21 надійшли до Київського апеляційного суду.
 
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 06 серпня 2021 року справу передано судді-доповідачу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі. 
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 12 491,87 грн., яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 
227 000,00 грн). 
А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
 
Фактичні обставини справи
 
            Встановлено, що 24 червня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та 
ОСОБА_1 укладено анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк № б/н.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
У заяві позичальника домовленості сторін щодо встановлення строку дії договору немає. Підписана відповідачем анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме кредитну картку бажає отримати відповідач, в ній також не зазначено конкретної суми кредитного ліміту.
На підтвердження укладення кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» подав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 19), копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold» (а. с. 22), Паспорт споживчого кредиту (а. с. 20-21),а також витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а. с. 23-59).
У наданому банком Паспорті споживчого кредиту, який містить підпис ОСОБА_1 , зазначено процентна ставка 43,2% для картки «Універсальна» або 
42 % для картки «Універсальна голд», розмір щомісячних платежів (5 %) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа поточного місяця, штраф за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою - 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого за розрахунком банку станом на 28 березня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 15 636,64 грн., з яких: 11 466,24 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 11 466,24 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 025,63 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та 3 144,77 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є недоведені, банком не доведено факт наявності заборгованості, оскільки одна із складових боргу заборгованість за тілом кредиту (поточне тіло) дорівнює нулю.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повністю не відповідає.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З матеріалів справи відомо, що АТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, до позовної заяви додало: копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold», Паспорт споживчого кредиту, який містить підпис відповідача, також витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також розрахунок заборгованості.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Ураховуючи те, що банком надано до суду належні та допустимі докази на підтвердження існування між сторонами договірних відносин, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог є неправильним, оскільки з доданих до позовної заяви матеріалів чітко прослідковуються наступні дії сторін: укладення між сторонами анкети-заяви, отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними та наявність непогашеної кредитної заборгованості.
 
Щодо суті вирішення спору, Київський апеляційний суд зазначає таке
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору процентиза користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмірі порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті:https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов
та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг
з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг вАТ КБ «ПриватБанк».
Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умовита правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду Українивід 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
 
Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правилу будь-яких редакціях, щонайбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного слід зробити висновок про те, що матеріали справи не містять підтверджень, а позивачем не надано доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження
№ 14-131цс19, підстав для відступу від якої колегія суддів не вбачає.
Аргументи банку про наявність Паспорту споживчого кредиту, який за доводами позивача містить основні умови кредитування за яких наявні підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Паспорт споживчого кредиту не може бути підставою для повного задоволення позову, оскільки термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які ОСОБА_1 не підписані, а зазначені у цьому Паспорті споживчого кредиту процентна ставка та інші штрафні санкції за порушення умов договору, які підписані відповідачем, колегія суддів не може взяти до уваги, так як зазначені у Паспорті споживчого кредиту процентна ставка та інші штрафні санкції за порушення умов договору застосовуються до типу кредитного продукту: «Універсальна» та «Універсальна голд», в той ас коли АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження того, яку саме кредитну картку (тип кредитного продукту) було отримано відповідачем, а згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Оскільки позивачем не надано доказів про обумовленість сторін у письмовому вигляді ціни договору, яка встановлена у формі отриманого тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав у задоволенні позову саме з вищенаведених підстав, оскільки відсутність у договорі обумовленого тіла кредиту, який отримав відповідач, позбавляє суд можливості визначитися та встановити реальну суму боргу (тіло кредиту та нараховані на нього відсотки), яка утворилася у відповідача перед банком.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, хоча з невірних правових підстав.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 
18 липня 2006 року).
У контексті вказаної практики Верховного Суду, апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правоскасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неповноту та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року підлягає зміні в мотивувальній її частині з підстав, зазначених у цій постанові.
 
Щодо судових витрат
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження 
№ 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Зміна Київським апеляційним судом мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, не вплинуло на обсяг відмовлених/задоволених позовних вимог судом першої інстанції та не свідчить про зміну пропорційності відмовлених/задоволених позовних вимог, що давало б підстави Київському апеляційному суду здійснити розподіл судових витрат відповідно до правил статті 141 ЦПК України.
Тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат за наслідком перегляду справи в апеляційному порідку.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 13 липня 
2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 13 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна