Справа № 752/5874/21                                                                                                        Головуючий в суді І інстанції Кахно І. А.
Провадження № 22ц-824/14266/2021                                                                              Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(у порядку письмового провадження)
 
13 грудня 2021 року                                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 19 листопада 2005 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 12 квітня 2018 року розірвано Ірпінським міським судом Київської області.
Вказувала, що від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом із нею в м. Ірпінь. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. 
Після фактичного розірвання шлюбних відносин відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. 
У зв`язку із тим, що відповідач довгий час не працював офіційно, має нерегулярний та мінливий дохід позивач вважає за доцільне стягувати з нього кошти у твердій грошовій сумі. 
Крім того, спільна дитина відвідує гурток з вивчення англійської мови, готується до державної підсумкової атестації з двох шкільних предметів (українська мова та математика) в Ірпінському фаховому коледжі НУБіП. 
Всі витрати щодо належного навчання дитини позивач несе самостійно. Середньомісячні витрати на 14-ти річну дитину (одяг, взуття, їжа, лікування) складає приблизно 15 000 грн на місяць. Позивач наголошує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку незалежно від спільного проживання батьків, у зв`язку з чим і звернулась з даним позовом.
На підставі викладеного, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 7500,00 грн щомісячно з індексацією розміру аліментів, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а також витрат на правову допомогу.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 395 грн. щомісячно, починаючи з 02 березня 2021 року і до повноліття дитини, та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн., також стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.
Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, збільшивши розмір аліментів з 2 395, грн. до 7 500 грн. щомісячно.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує зокрема на те, що місцевий суд не врахував, що вона весь час після розірвання шлюбу забезпечує дитину самостійно, відповідач будь-якої грошової допомоги не надавав, для забезпечення потреб дитини потрібно приблизно 15 000 грн. в місяць, а середня заробітна плата в Голосіївському районі, в якому проживає відповідач становить 20 000 грн, а відтак відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 7 500 грн.
Відповідач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги,  вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що визначений позивачем розмір аліментів ніяким чином нею не обґрунтований, доказів щодо майнового стану відповідача не надано, про їх витребування не заявлено, а відтак суд вважає обґрунтованим стягнути мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку у розмірі 2 395 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи,19 листопада 2005 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 12 квітня 2018 року розірвано Ірпінським міським судом Київської області.
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі проживає разом з позивачкою.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.
Таким чином, вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що сімейним законодавством України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей, та при визначенні розміру цих аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд правильно врахував, що дитина сторін проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, відповідачем допомога в утриманні дитини не надається, а тому, з урахуванням принципу справедливості й розумності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру аліментів, оскільки до матеріалів справи не долучено жодного доказу на підтвердження вказаної позивачем суми витрат, які вона несе щомісячно у зв`язку з утриманням 14-річної дитини,  доказів щодо майнового стану відповідача також не надано, тому місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідача мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку у розмірі 2 395 грн.
Також суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Доводи апелянта про те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 7 500 грн. відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.
Посилання апелянта на те, що для забезпечення потреб дитини потрібно приблизно 15 000 грн. в місяць, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на власному тлумаченні позивачкою норм матеріального права і незгоді з ухваленим судовим рішенням, є аналогічними із доводами та запереченнями, які були предметом дослідження  суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

 

ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                        Судді: