КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа 759/21351/20                                                                            Головуючий у І-й інстанції - Кириленко Т.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/13372/202                                       Доповідач Заришняк Г.М

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.
розглянув у  порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського  районного суду м. Києва   від 09 березня  2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
                                                            В С Т А Н О В И В:
 
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 В обґрунтування позову Банк  вказував на те,   ОСОБА_1 з  метою отримання банківських послуг  підписав анкету-заяву б/н від 28.12.2017 р., в якій   підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідачу було відкрито  картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт та видано кредитну картку.
Позивач зазначав, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не повертав  своєчасно банку кредитні кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 26.10.2020 року має заборгованість у розмірі  35 635,88 грн., з яких:  28 673,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6 961,98 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 35 635 грн.52 коп.
 Рішенням Святошинського  районного суду м. Києва   від 09 березня  2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ  «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом у розмірі 28 673,90 грн.
Вирішено питання судових витрат.
 В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ  «ПРИВАТБАНК».
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 серпня   2021 року  дану справу призначено до розгляду  в порядку письмового  провадження у відповідності  до ч.1 ст. 369 ЦПК України.
Позивач   не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідача.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов в частині стягнення  заборгованості  за тілом  кредиту за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується  з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до  частин 1 та 2  статті 207 ЦК України  правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 За змістом   ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України  визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 28.12.2017 р. ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк»,   підписанням цієї анкети-заяви відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщено на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua та які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування (а.с. 13).
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.
Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК  України).
Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та ведення інших операцій за рахунком.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.
З наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» довідки слідує, що  ОСОБА_1 протягом 2017-2019 р.р. двічі отримував кредитні картки (остання дата відкриття - 19.02.2019 року, термін дії - 01/23) (а.с. 11).
З виписки по рахунку за договором б/н від 28.12.2017 р. станом на 27.10.2020р. вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, наданими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 69-83).
Як видно з наданого Банком  розрахунку заборгованості,  станом на 26.10.2020 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за  кредитом у розмірі 35 635,88 грн., з яких: 28 673,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6 961,98 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-10).
Вказаний розрахунок щодо заборгованостіза тілом кредиту підтверджується матеріалами справи,   сумнівів   у колегії суддів не викликає, оскільки узгоджується з матеріалами справи й відповідачем не спростований.
Також з виписки по банківському рахунку відповідача, яка має  статус  первинного  документа,  слідує, що  відповідач отримав кредитні кошти, фактично користувався нимита   на даний час не повернув позивачу.
Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Звертаючись з позовом про погашення кредиту Банк просив  окрім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути й складові його повної вартості, зокрема суми процентів за користування  кредитом, посилаючись при цьому на те, що  їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, передбачений  Витягом  з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими документами відповідач був ознайомлений та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву від 28 грудня  2017 року, а також немає підтвердження того, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів   містили умови щодо  конкретних розмірів відсотків та порядку їх нарахування. 
            Доводи апеляційної скарги  щодо  відмови у задоволенні позову  в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, не заслуговують на увагу, оскільки в задоволенні даної частини позовних вимог відмовлено. Крім того,  вказані доводи  повторюють судове рішення.
            Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов  до  обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості  за тілом кредиту.
Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом(ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги про те, що   Банк безпідставно збільшив  тіло кредиту за рахунок  відсотків не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки  не спростовані належними та допустимим  доказами, свого контрозрахунку відповідач не привів. Крім того, вказаний кредитний  договір є чинним і в установленому Законом порядку недійсним не визнавався.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність   постановлення судового рішення.
Керуючись   ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського  районного суду м. Києва   від 09 березня 2021 року  залишити без змін.
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
    
Головуючий 
  Судді: