09.11.21
22-ц/812/2004/21
Єдиний унікальний номер судової справи 487/3072/21
Провадження №22-ц/812/2004/21, 22-ц/812/2053/21

Постанова
Іменем України
08 листопада 2021 року         м. Миколаїв справа № 487/3072/21
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О.С.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2021 року, постановлену суддею Лагода А.А. за позовом  ОСОБА_1 , поданого в свої інтересах та інтересах ОСОБА_2 до Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», Центру надання адміністративних послуг Ольшанської селищної ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправними дій, скасування рішень, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 від свого імені та імені ОСОБА_2 пред`явила до суду вищевказаний позов, який в подальшому уточнила, та в якому посилаючись на порушення своїх спадкових прав, остаточно просила:
визнати протиправними та незаконними дії державних реєстраторів Центру надання адміністративних послуг та нотаріусів Третьої миколаївської державної нотаріальної контори (Фоменко С.П., Боровицька О., Железнякова А., ОСОБА_3 ), які на протязі 2011-2021 років не виконували рішення судів, не вчиняли реєстраційні та нотаріальні дії, до вчинення яких їх зобов`язує Конституція України та Закони України та які вони грубо ігнорували;
покласти обов`язок на нотаріуса виконати судові рішення за 2011-2016 роки та видати свідоцтво про право на спадок єдиному спадкоємцю першої черги - ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину в 2010 році, та провести всі необхідні реєстраційні дії за позивачем та її спадкодавцями;
скасувати рішення про відмову у державній реєстрації від 27 вересня 2016 року за №31586927, прийняте державним реєстратором Риженко Олексієм Сергійовичем;
скасувати рішення про відмову у державній реєстрації від 13 липня 2018 року за №42053221, прийняте державним реєстратором Іноземцевою Юлією Анатоліївною;
скасувати рішення про відмову у державній реєстрації від 24 липня 2018 року за №42198438, прийняте державним реєстратором Чекановським Сергієм Ігоровичем;
скасувати рішення про відмову у державній реєстрації від 03 серпня 2018 року за №42371790, прийняте державним реєстратором Постолакі Надією Костянтинівною;
скасувати рішення про відмову у державній реєстрації від 14 листопада 2019 року за №49670788, прийняте державним реєстратором Гриценко Юлією Володимирівною;
скасувати рішення про відмову у державній реєстрації від 01 квітня 2021 року за №57424955, прийняте державним реєстратором Іноземцевою Юлією Анатоліївною;
скасувати постанову нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори Грачової Л. від 01 серпня 2016 року, як незаконну;
винести постанову та забезпечити виконання рішень судів за 2011-2016 роки та притягнути нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори та державних реєстраторів до кримінальної відповідальності за ст.ст.382, 365-2 КК України;
відшкодувати матеріальні та моральні збитки;
замінити нотаріуса та передати справу іншому нотаріусу.
Крім того, 28 травня 2021 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору при подачі позовної заяви.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , поданого в її інтересах та інтересах ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору. Вказану позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 175, 176, 177 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що надані позивачами документи на підтвердження доводів про звільнення від сплати судового збору не підтверджують об`єктивно майновий стан позивачів та не доказують, що їх майновий стан на теперішній час у повному обсязі чи частково перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку. Крім того, суд зазначив, що позовна заява по формі та змісту не відповідає вимогам ст. 175, 176, 177 ЦПК України. 
В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та розглянути позовні вимоги по суті.
Ухвала суду першої інстанції відповідно до положень ст. 353 ЦПК України переглядається апеляційним судом лише в частині визначення розміру судових витрат. 
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частина 4 статті 177 ЦПК України передбачає, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до суду позовної зави майнового характеру у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Крім того, цією ж частиною статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до суду позовної зави немайнового характеру у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини третьої статті 6  Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачами заявлено одинадцять вимог немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру без визначення її розміру. При цьому судовий збір позивачами не сплачено.
Визначаючи розмір судового збору, суд вірно зазначив, що за вимоги немайнового характеру позивачам необхідно сплати судовий збір у розмірі 9 988,00 грн. (908,00 грн. х 11). Зазначена судом сума судового збору відповідає розміру ставок, вказаним у статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Що стосується вимоги майнового характеру, суд, залишаючи позовну заяву без руху, обґрунтовано запропонував позивачам надати розрахунок сум, що підлягають стягненню чи оспорюються позивачами та сплатити судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».
Апеляційний суд, звертає увагу на те, що відповідно до приписів частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Тому вимоги апеляційних скарг щодо вирішення позовних вимог по суті до вирішення цих вимог місцевим судом, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Також, згідно приписів статті 262 ЦПК України, не підлягає задоволенню вимога про постановлення окремої ухвали, оскільки судом апеляційної інстанції спір по суті не вирішувався.
Ухвала суду першої інстанції в іншій частині підстав залишення позовної заяви без руху згідно положень статті 353 ЦПК України окремо не розглядається.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, визначаючи розмір судових витрат, вірно зазначив суму судового збору, яка підлягає сплаті, виходячи зі ставок, визначених Законом України «Про судовий збір». 
       За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду в частині визначення розміру судових витрат, оскільки в цій частині вона постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства.
Керуючись ст.ст. 367, 374-375, 382 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2021 року в частині визначення розміру судових витрат залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий        Н.В. Самчишина

Судді        Т.М. Базовкіна 

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 09 листопада 2021 року.