Постанова
Іменем  України 
28 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 162/567/19
провадження № 61-4895св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Національний природний парк «Прип`ять-Стохід»,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою Національного природного парку «Прип`ять-Стохід» на  постанову Волинського апеляційного суду від  05 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Карпук А. К., Бовчалюк З. А., Данилюк В. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного природного парку «Прип`ять-Стохід» (далі - НПП «Прип`ять-Стохід») та просив визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язків директора НПП «Прип`ять-Стохід» № 8-К від 21 червня 2019 року про його звільнення з посади начальника Любешівського природоохоронного науково-дослідного відділення; поновити його на цій посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за  період з 21 червня 2019 року до дня фактичного поновлення на роботі, а також 50 000 грн моральної шкоди.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 25 лютого 2008 року він перебував у  трудових відносинах з відповідачем та працював на посадах начальника господарського відділу, інспектора з охорони природно-заповідного фонду, а  з  03  квітня 2017 року - начальника Любешівського природоохоронного науково-дослідного відділення.
19 червня 2019 року він написав заяву про надання йому щорічної відпустки тривалістю 44 календарних дні, починаючи з 25 червня 2019 року.
Наказом НПП «Прип`ять-Стохід» № 46 від 19 червня 2019 року йому надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 10 календарних днів з 20 по 30 червня 2019 року.
Через два дні наказом НПП «Прип`ять-Стохід» № 8-К від 21 червня 2019 року його звільнено з роботи на підставі пункту 4  частини першої статті 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни: допущення прогулу без поважних причин.
Про наявність актів про виявлення факту вчинення дисциплінарного проступку від 31 травня та 03 червня 2019 року він дізнався 20 червня 2019 року, коли від нього зажадали письмові пояснення.
Посилаючись на те, що відповідач не дотримався порядку застосування дисциплінарних стягнень, адже звільнення є крайньою мірою дисциплінарної відповідальності працівника, його звільнення відбулось в період його перебування у відпустці, а також з порушенням процедури фіксування прогулу, просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту вчинення позивачем прогулу без поважних причин 31 травня 2019 року та  03 червня 2019 року, у зв`язку з чим вважав, що звільнення проведено на  законних підставах.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Волинського апеляційного суду від  05 лютого 2020 року рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2019 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки директора НПП «Прип`ять-Стохід» Сащука О. І. від 21 червня 2019 року № 8-к про звільнення з  посади начальника Любешівського природоохоронного науково-дослідного відділення ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни  -  прогул без поважних причин, відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Любешівського природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Прип`ять-Стохід» з 21 червня 2019 року.
Стягнуто з НПП «Прип`ять-Стохід» на користь ОСОБА_1 58 626, 94 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 500 грн на відшкодування моральної шкоди та 3000 грн витрат за надання професійної правничої допомоги.
Стягнуто з НПП «Прип`ять-Стохід» в дохід держави 5 763 грн судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач не довів факту вчинення позивачем прогулу, оскільки згідно з табелем обліку робочого часу за травень 2019 року позивач 31 травня 2019 року відпрацював повний день, за  що йому проведено повну оплату; надані відповідачем акти від 31 травня 2019 року, від 03 червня 2019 року про вчинення дисциплінарного проступку свідчать про відсутність позивача на робочому місці в адмінприміщенні, тоді як  виконання його трудових обов`язків передбачає також безпосереднє перебування на території парку; працівники підприємства не підтвердили відсутності позивача на території парку та факту невиконання ним трудових обов`язків.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважав, що звільнення позивача відбулось без законної підстави, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для його поновлення, стягнення середнього заробітку за  час вимушеного прогулу в розмірі 58 626, 94 грн та, з урахуванням вимог розумності та справедливості, 500 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У березні 2020 року НПП «Прип`ять-Стохід» звернувся до Верховного Суду з  касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року й залишити в силі рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2019 року. 
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме:
- застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 641/7612/16-ц, від 16 грудня 2019 року в справі № 263/16456/18, від 19  лютого 2020 року в справі № 718/1768/18, від 25 березня 2020 року в справі № 641/7612/16-ц, від 15 квітня 2020 року в справі № 646/3934/17, від 05 травня 2020 року в справі № 299/3791/17 та в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року в справі № 761/30967/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив надані НПП «Прип`ять-Стохід» докази, зокрема, наказ № 5 від 20 червня 2019 року про скасування наказу про надання позивачу відпустки, комісійний акт від 20 червня 2019 року про відмову позивача ознайомитися з цим наказом, які підтверджують факт звільнення позивача під час його перебування на роботі, а не у відпустці.
Окрім цього, апеляційний суд на підставі оціненого доказу - невідкоригованого табелю від 31 травня 2019 року, визнав недостовірними інші докази відповідача, а  саме акти від 31 травня 2019 року та від 03 червня 2019 року про відсутність позивача на робочому місці; не надав оцінки кожному з цих актів окремо; не дослідив та не надав оцінки розділу ІІІ «Основні обов`язки працівників» Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НПП «Прип`ять-Стохід», відповідно до якого працівник зобов`язаний суворо дотримуватись дисципліни праці, виконувати накази та розпорядження (накази) уповноваженого органу установи.
Також апеляційний суд не врахував, що днем звільнення позивача вважається 22  червня 2019 року, у зв`язку з чим безпідставно поновив його на роботі з 21 червня 2019 року.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Любешівського районного суду Волинської області.
15 липня 2020 року справа № 162/567/19 надійшла до Верховного Суду.
ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її  без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
04 вересня 2020 року НПП «Прип`ять-Стохід» подав до Верховного Суду доповнення до  касаційної скарги, проте суд касаційної інстанції не враховує їх при перегляді цієї справи, оскільки такі надійшли після закінчення строку на касаційне оскарження і чинним процесуальним законом не передбачено поновлення строку на подачу доповнень на касаційну скаргу, у  зв`язку з чим відповідно до частини другої статті 126 ЦПК України вважає за необхідне залишити їх без розгляду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи  порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, та  якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та  вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що позивач ОСОБА_1 працював у НПП «Прип`ять-Стохід» з  25 лютого 2008 року по 21 червня 2019 року на різних посадах, з 03 квітня 2017 року обіймав посаду начальника Любешіського природоохоронного науково-дослідного відділення.
Відповідно до наказу виконуючого обов`язки директора НПП «Прип`ять-Стохід» № 46 від 19 червня 2019 року ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 10 календарних днів із 20 червня по 30 червня 2019 року.
Наказом виконуючого обов`язки директора НПП «Прип`ять-Стохід» № 50 від 20 червня 2019 року скасовано наказ № 46 від 19 червня 2019 року про надання відпустки ОСОБА_1 як такий, що не відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про відпустки».
Згідно з наказом виконуючого обов`язки директора НПП «Прип`ять-Стохід» № 8-К від 21 червня 2019 року, позивача 21 червня 2019 року, звільнено з посади начальника Любешівського природоохоронного науково-дослідного відділення за порушення трудової дисципліни - прогул (відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП.
Так, згідно з актом від 31 травня 2019 року, ОСОБА_1 був відсутній на роботі в адмінприміщенні НПП «Прип`ять -Стохід» з 14:30 год до 18:00 год.
У акті від 03 червня 2019 року зазначено про відсутність ОСОБА_1 на роботі цього дня з 14:40 год до 18:00 год. У суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що актом від 03 червня 2019 року підтверджується відсутність ОСОБА_1 у адмінприміщенні.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно зі статтею 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконному звільненні, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до  працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Частиною третьою статті 149 КЗпП України визначено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
За приписами пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до  закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що  передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У справі, яка переглядається, установлено, що в якості доказів на підтвердження вчинення позивачем прогулів 31 травня 2019 року та 03 червня 2019 року відповідач надав акти про виявлення факту вчинення дисциплінарного проступку від 31 травня 2019 року та від 03 червня 2019 року, пояснення працівників Любешівського природоохоронного науково-дослідного відділення.
Апеляційний суд установив, що надані відповідачем акти свідчать про відсутність позивача в робочому кабінеті адмінприміщення НПП «Прип`ять-Стохід», тоді як  згідно з посадовою інструкцією начальника природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Прип`ять-Стохід» до його посадових обов`язків віднесено не тільки здійснення адміністративного керівництва діяльністю відділення, що передбачає виконання трудових обов`язків безпосередньо в  робочому кабінеті, а й організація біологічних заходів, здійснення контролю за  дотриманням режиму території, охороною і захистом природних екосистем, ведення боротьби з браконьєрством, що передбачає безпосереднє перебування на території парку, яка сягає десятків гектарів землі. У зв`язку з наведеним апеляційний суд вважав, що акти від 31 травня 2019 року та від 03 червня 2019  року не підтверджують факту відсутності ОСОБА_1 на роботі. Пояснення працівників Любешівського природоохоронного науково-дослідного відділення, які зазначали, що не планували спільної роботи з позивачем та  не  знають де він перебував, також не підтверджують факту відсутності позивача на роботі на території парку.
При цьому апеляційний суд встановив, що Правилами внутрішнього трудового розпорядку не врегульовано порядку, періодичності, тривалості виконання трудових обов`язків працівниками поза межами робочого кабінету - на території парку, порядку фіксації залишення робочого місця у кабінеті адмінприміщення, а  тому вихід позивача на територію парку для виконання своїх трудових обов`язків без повідомлення про це керівника, не можна вважати прогулом.
Окрім цього апеляційний суд установив, що відповідно до Облікової політики НПП «Прип`ять-Стохід» облік робочого часу на підприємстві ведеться методом безперервної реєстрації, у кінці травня 2019 року в табелі за цей місяць було підраховано загальну кількість відпрацьованих і невідпрацьованих днів, згідно з  яким 31 травня 2019 року ОСОБА_1 відпрацював повний день, за що йому проведено повну оплату. 
Таким чином, установивши, що вчинення позивачем прогулу не знайшло свого підтвердження матеріалами справи, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що звільнення ОСОБА_1 відбулось без законної підстави, у зв`язку з  чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення його на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та  покладенням на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, розмір якої визначив у 500 грн.
Разом з тим суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про те, що позивач підлягає поновленню на роботі з 21 червня 2019 року, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено 21 червня 2019 року, тобто цей день вважається його останнім робочим днем, і, відповідно, позивач підлягає поновленню на роботі з 22 червня 2019 року. Проте, враховуючи, що середній заробіток за час вимушеного прогулу нарахований позивачу, починаючи з  22  червня 2019 року, поновлення його на роботі з 21 червня 2019 року в даному випадку не призвело до порушення прав як роботодавця, так і працівника, а тому не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Посилання у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що  звільнення позивача відбулося під час його перебування на роботі, а не у  відпустці, не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини не були підставою для поновлення позивача на роботі.
Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у  постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 641/7612/16-ц, від 16 грудня 2019 року в справі № 263/16456/18, від 19  лютого 2020 року в  справі № 718/1768/18, від 25 березня 2020 року в справі № 641/7612/16-ц, від 15 квітня 2020 року в справі № 646/3934/17, від 05 травня 2020 року в справі № 299/3791/17 та в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року в справі № 761/30967/15-ц, а тому доводи касаційної скарги в цій частині також безпідставні.
Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з  висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів. В  силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону й підстав для її скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу НПП  «Прип`ять-Стохід» залишити без задоволення, а постанову Волинського апеляційного суду від 05 лютого 2020 рокубез змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Доповнення до касаційної скарги Національного природного парку «Прип`ять-Стохід» залишити без розгляду.
Касаційну скаргу Національного природного парку «Прип`ять-Стохід» залишити без задоволення.
Постанову Волинського апеляційного суду від  05 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко