Справа № 346/4485/20 
Провадження № 22-ц/4808/931/21 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:                        Василишин Л.В., Томин О.О.,
секретаря                        Максимів Ю.В.
з участю позивачки ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , до Коломийської міської ради, ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Центр надання адміністративних послуг Коломийської ОТГ, про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та скасування запису про реєстрацію земельної ділянки, за апеляційною скаргою Коломийської міської ради на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Васильковського В.В. у м. Коломия,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року  ОСОБА_1 у своїх та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 звернулася в суд з вказаним позовом.
В обґрунтування позову зазначила, що їм на підставі рішення Коломийського  міськрайонного суду від 23 грудня 2008 року належить на праві власності по 1/2 частці квартири  АДРЕСА_1 , що становить 47 % в цілому будинку. Власником квартири  АДРЕСА_2  є ОСОБА_5 , а квартири  АДРЕСА_3  -  ОСОБА_3 . Згідно рішення Коломийського міськвиконкому від 13.07.1983 року № 235 за будинком закріплена в користування земельна ділянка площею 1 393 кв. м. Так як усі квартири приватизовані, то їх власникам перейшла у користування відповідна частина земельної ділянки з розташованими на ній спорудами (сарай і туалет). Вони узгодили порядок користування прибудинковою територією, згідно якого: 558,54 кв. м залишається у спільній сумісній власності, а решта розподілена між співвласниками пропорційно до часток в будинку: ОСОБА_1 (кв. 1) - 370,81 кв. м, ОСОБА_5 (кв. 2) - 262,70 кв. м, ОСОБА_3 (кв. З) - 170,41 кв. м, виготовили план розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_4 та затвердили його в Коломийській міській раді. ОСОБА_5 свою частину ділянки приватизував, а вона через брак коштів лише зібрала документи на приватизацію. У серпні 2020 року під час ремонту каналізації дізналась, що її частину земельної ділянки, де знаходиться належна їй господарська споруда і проходить каналізація, отримала у власність ОСОБА_6 , жителька с. Малий Гвіздець Коломийського району. Із кадастрового плану спірної земельної ділянки площею 0,0459 га, кадастровий номер 2610600000:15:002:0093, видно, що її адреса в м. Коломия змінена із АДРЕСА_11 на АДРЕСА_6 та умисно позначено прохід, що нібито належить міській раді, щоб уникнути погодження меж із межівниками ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 . Зазначена земельна ділянка не перебувала в землях запасу, а передача її у власність відповідачці без попереднього вилучення з їх користування є незаконною, порушує їхні права землекористувачів.
Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила визнати незаконними та скасувати рішення Коломийської міської ради від 05.12.2019 року № 4254-55/2019 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та рішення Коломийської міської ради від 25.06.2020 року № 4760-63/2020 «Про надання земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано незаконними та скасовано два рішення Коломийської міської ради, а саме: рішення від 05.12.2019 року № 4254-55/2019 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» стосовно надання ОСОБА_6 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0459 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель міської ради та рішення від 25.06.2020 року № 4760-63/2020 «Про надання земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_6 земельну ділянку, кадастровий номер 2610600000:15:002:0093, загальною площею 0.0459 та, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель міської ради.
Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що спірна земельна ділянка, яка рішенням міської ради передана у власність ОСОБА_6 , є частиною земельної ділянки, що знаходилась у законному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і яка відноситься до закріпленої за житловим будинком АДРЕСА_4 земельної ділянки з відповідною частиною господарських споруд.
Не погодившись з рішенням суду, Коломийська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що спірні рішення Коломийської міської ради прийняті в межах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, на підставі заяви ОСОБА_6 , у Коломийської міської ради не було підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки. Документи, що містяться у проекті землеустрою повністю відповідають вимогам Закону України «Про землеустрій», у проекті міститься позитивний висновок про розгляд проекту землеустрою, виданий ГУ Держгеокадастру у Донецькій області та позитивний висновок відділу архітектури та містобудування Коломийської міської ради, а також довідка з державної статистичної звітності, згідно якої спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності.
Апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що позивачі є належними землекористувачами спірної земельної ділянки на підставі рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради народних депутатів від 13.07.1983 року №235, оскільки це рішення прийнято відповідно до діючої на той час Інструкції про порядок обміру та обліку земель міст і селищ міського типу Української РСР, відповідно до якої обмір та облік земель проводився з метою виявлення наявності земель, розподілу їх по угіддях і землекористувачах, а також з метою контролю за правильністю використання земель. Також вказаний висновок суду спростовується приписами ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України, яка передбачає, що істотною умовою договору набуття права власності на жилий будинок є кадастровий номер земельної ділянки.
Апелянт вказує, що позивачі не надали передбачених Земельним кодексом УРСР від 08.07.1970 року документів, які би засвідчували право користування спірною земельною ділянкою попередніми власниками будинковолодіння. Згідно діючого Земельного кодексу України право власності чи право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Спірна земельна ділянка ніколи не була зареєстрована ні за позивачами, ні за попередніми власниками будинковолодіння АДРЕСА_4 .
Апелянт стверджує, що суд помилково посилається на нотаріально засвідчену заяву, згідно якої співвласники будинку, в тому числі позивач, розподілили закріплену за будинком земельну ділянку, оскільки вказана заява є самочинним розподілом земельної ділянки, яка не належала мешканцям будинку і не перебувала у їхньому користуванні у розумінні Земельного кодексу України. Той факт, що ОСОБА_5 приватизував частину земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0263 га жодним чином не засвідчує, що Коломийська міська рада визнала набуте співвласниками будинку АДРЕСА_4 право користування закріпленою за цим домоволодінням земельною ділянкою площею 1 393 кв. м, оскільки ОСОБА_5 відповідно до норм чинного законодавства звернувся до Коломийської міської ради про надання йому у власність земельної ділянки площею 0,0263 га, і так як вказана земельна ділянка була вільною і не перебувала ні в чиєму користуванні, проект землеустрою виготовлений відповідно до норм чинного земельного законодавства, а тому у Коломийської міської ради не було підстав для відмови у наданні даної земельної ділянки у власність ОСОБА_5 .
Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що на спірній земельній ділянці знаходяться два сараї, які позначені на план-схемі інвентарної справи на будинковолодіння. Зазначає, що вказані сараї не перебувають у межах спірної земельної ділянки, а знаходяться на іншій земельній ділянці поряд. В матеріалах справи немає жодного доказу та не було проведено відповідної земельної експертизи, яка б засвідчила про те, що саме на спірній земельній ділянці розташовані вказані сараї. При цьому апелянт посилається на кадастровий план спірної земельної ділянки, згідно якого спірна земельна ділянка не забудована, на ній відсутні будь-які будівлі чи споруди.
Також апелянт вважає, що суд помилково послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.11.2019 року у справі №906/392/19, оскільки правові норми, які застосовані Великою Палатою, не стосуються ні суті, ні предмету спору даної справи. Крім того, у справі, яка розглядалась Великою Палатою, позивачу рішенням виконавчого комітету було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. Висновок у вказаній постанові про те, що громадяни не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом, не може бути застосований у цій справі, адже ні позивачі, ні попередні власники не набували права користування спірною земельною ділянкою у встановленому законодавством порядку, а також не зверталися до міської ради щодо надання їм спірної земельної ділянки у користування чи у власність.
Із зазначених підстав Коломийська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає апеляційну скаргу безпідставною і необґрунтованою. Зокрема, зазначає, що при наданні дозволу ОСОБА_6 . Коломийська міська рада не перевірила чи є земельна ділянка вільною. Невідповідність місця розташування земельної ділянки є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Стверджує, що довідка державної статистичної звітності містить неправдиві відомості, зважаючи на те, що в судовому засіданні ОСОБА_6 визнала, що до приватизації земельна ділянка не перебувала у її користуванні, крім того, будь які документи, які б це підтверджували відсутні. Вважає, що суд дійшов вірного висновку, що позивачі як співвласники будинку є належними користувачами спірної земельної ділянки. Безпідставним є посилання апелянта на ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України, оскільки позивачі набули право власності на частину будинку (квартиру) в порядку спадкування. Суд дійшов вірного висновку про те, що згідно ст. 20 ЗК Української РСР 1970 року право користування земельною ділянкою засвідчувалося рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування, таким рішенням є рішення Коломийської міської ради від 13.07.1983 №235, з якого видно, що загальна площа земельної ділянки по фактичному обміру -1393 кв. м і її необхідно зареєструвати за землекористувачами по нормі - 1393 кв. м. Якщо акти на землекористування і відсутні, то через неналежне виконання Коломийською міською радою своїх обов`язків, оскільки раніше будинок належав до державного житлового фонду, і обслуговувався організацією, що була підзвітна та підконтрольна Коломийській міській раді. Просить врахувати, що вона та інші співвласники будинку ( ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ) дійшли згоди про визнання порядку користування земельною ділянкою, закріпленою за будинком площею 1393 кв. м і цей порядок був погоджений Коломийською міською радою та став підставою для приватизації частини ділянки третьою особою ОСОБА_5 . Відповідач визнає ту обставину, що при приватизації квартир, позивачам як співвласникам будинку, крім квартир безоплатно були передані господарські споруди (сараї - а фактично сарай і вбиральня), які є приналежністю головної речі - будинку, однак перекручує факти та стверджує, що вони знаходяться на іншій земельній ділянці. Вважає, що суд вірно застосував висновок Великої Палати Верховного Суду.
В засідання апеляційного суду представник апелянта, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, ЦНАП Коломийської ОТГ не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Представник Коломийської міської ради надіслав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності представника.
Інші учасники судового розгляду, які не з`явились в засідання апеляційного суду не повідомили про причину неявки.
З урахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.
Позивачка доводи апеляційної скарги заперечила, просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник третьої особи на стороні позивача, який не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 вважав доводи апеляційної скарги безпідставними, рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним.
Представник відповідачки ОСОБА_4 погодився з доводами апеляційної скарги, просив задовольнити скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та її дочці ОСОБА_2 , 2006 року народження, на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 грудня 2008 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 по 1/2 частці кожній (т. 1 а.с. 13, 14). Рішення про реєстрацію за ними права спільної часткової власності прийнято ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 22.04.2009.
Будинок, в якому знаходиться квартира позивачки, одноповерховий і складається з трьох квартир. Власниками інших квартир є: ОСОБА_5 - квартира АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 - квартира АДРЕСА_3 . Ідеальна частка квартир в будинку АДРЕСА_4 становить: кв. АДРЕСА_1 - 47 %, кв. № 2 - 31 %, кв. № 3 - 22 %, що підтверджується листом ОКП «Коломийського МБТІ» № 224 від 2008 року (т. 1 а.с. 15).
Згідно рішення Коломийського міськвиконкому від 13.07.1983 № 235 за будинком АДРЕСА_7 закріплена в користування земельна ділянка площею 1393 кв. м, в якому також значиться, що необхідно зареєструвати за землекористувачами по нормі - 1393 кв.м., про що свідчить архівний витяг з додатку № 4 до цього рішення «Матеріали обміру земель забудованого кварталу № 46» (т.1 а.с. 16-18). Рішенням виконкому Коломийської міської ради від 18.07.1995 № 224 змінено назву АДРЕСА_12 на АДРЕСА_11 (т. 1 а.с. 25).
З оглянутої судом інвентарної справи № 337 Коломийського МБТІ на домоволодіння АДРЕСА_7 судом першої інстанції встановлено, що з початку інвентаризації - 24.05.1945, загальна земельна площа присадибної ділянки цього домоволодіння становила 2172,94 кв.м. В подальшому, 20.05.1953 її площа складала 2301,05 кв.м, а згідно план-схеми від 20.07.1983 загальна земельна площа присадибної ділянки склала 1393 кв.м. Згідно технічної документації станом на 20.07.1983 загальна площа земельної ділянки по фактичному користуванню становить 1393 кв.м, з яких під будівлями - 245 кв.м, під двором - 311 кв.м, під садом - 837 кв.м. Як вбачається із генеральних планів (схем) домоволодіння АДРЕСА_7 , на закріпленій за цим домоволодінням земельній ділянці розташовані окрім житлового будинку 1933 року побудови, сараї «Б» і «В», колодязь, огорожа (т.2 а.с. 21, 22).
Отже, вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, що надана співвласникам будинку у користування, площа якої з 1983 року не змінювалася.
08.08.2009 нотаріально посвідченою заявою співвласники будинку АДРЕСА_7 погодились на розподіл закріпленою за будинком земельної ділянки та пропозиціями по її розподілу в таких розмірах: ОСОБА_5 (кв. 2) переходить у користування земельна ділянка площею 262,70 кв. м, ОСОБА_3 (кв. 3) - 170,41 кв. м, ОСОБА_1 (кв. 1) - 370,81 кв. м. Також вони надали згоду на набуття у власність чи користування один одному вищевказаних земельних ділянок і ствердили, що земельна ділянка площею 558,54 кв.м є їх спільною сумісною власністю (т.1 а.с. 22).
Пропозиції по розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_4 , площею спільної власності - 558,54 кв. м, загальною площею під сад - 803,92 кв. м, зі складеним планом розподілу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 подали до Коломийської міської ради, яка своєю печаткою їх посвідчила (т.1 а.с. 23). Ці пропозиції із планом розподілу земельної ділянки є в матеріалах інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_7 .
Також наведені пропозиції враховані при приватизації земельної ділянки власником квартии АДРЕСА_2 , який приватизував саме належну йому частину земельної ділянки відповідно до плану розподілу земельної ділянки між співвласниками цього будинку. Як видно з кадастрового плану приватизації земельної ділянки для ведення садівництва по АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_5 , складеного у квітні 2008 року ПП «Меридіан-Карпати», земельна ділянка площею 0,0263 га згідно опису межує по літерах: від «А» до «Б» - територія спільного користування, від «Б» до «В» - АДРЕСА_6, від «В» до «А» - ОСОБА_3 , тобто власник квартири АДРЕСА_3 цього будинку, якому перейшла в користування земельна ділянка площею 170,41 кв. м відповідно до вказаного плану розроділу земельної ділянки і який ще не приватизував її. Цей кадастровий план погоджено начальником відділу Держкомзему у м. Коломия і головним архітектором м. Коломия (т.1 а.с. 24).
Наведеним спростовуються доводи апелянта, що Коломийська міська рада при наданні ОСОБА_5 у власність земельної ділянки площею 0,0263 га по АДРЕСА_7 не брала до уваги вказаний план розподілу земельної ділянки між співвласниками цього будинку.
ОСОБА_1 , бажаючи приватизувати свою земельну ділянку, у серпні 2020 року дізналась, що частину її земельної ділянки Коломийська міська рада передала у власність ОСОБА_6 .
Так, рішенням Коломийської міської ради від 05.12.2019 № 4254-55/2019 «Про надання дозволу на розроблення і проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» ОСОБА_6 , жительці с. Малий Гвіздець Коломийського району надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0459 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель міської ради (т.1 а.с. 10-12).
12.02.2020 ТОВ «Геоземкадсервіс» виготовило на замовлення ОСОБА_6 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Рішенням Коломийської міської ради від 25.06.2020 № 4760-63/2020 «Про надання земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку (кадастровий номер 2610600000:15:002:0093 загальною площею 0,0459 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель міської ради. (т. 1 а.с. 7-9).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 06.08.2020 державним реєстратором Кіщуком М.П. внесено запис про право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, кадастровий номер 2610600000:15:002:0093, площею 0,0459 га, реєстраційний номер 2140931126106, підстава: рішення органу місцевого самоврядування 4760-63/2020, виданий 25.06.2020 Коломийською міською радою.
Як видно з кадастрового плану земельної ділянки в АДРЕСА_7 , складеного ТОВ «Західзем», площа перекриття земельної ділянки ОСОБА_6 загальною площею 0,0459 га, становить: із ОСОБА_1 - 0,0311 га, з ОСОБА_3 - 0,0148 га, земельну ділянку ОСОБА_5 площею 0,0263 га, ділянка ОСОБА_6 не перекриває (т.1 а.с.171).
Факт накладення земельної ділянки ОСОБА_6 на земельну ділянку, яку бажала приватизувати позивач, підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_7 , який пояснив, що він є працівником проектної організації. Згідно інвентарної справи за будинком АДРЕСА_7 закріплена земельна ділянка. Виконуючи замовлення позивачки щодо приватизації земельної ділянки, при обмірах та згідно з публічною кадастровою картою виявили накладку по земельній ділянці в розмірі 459 кв. м.
Відповідач визнає, що земельна ділянка, площею 459 кв.м по АДРЕСА_6 , яка передана у власність ОСОБА_6 , сформована з земельної ділянки по АДРЕСА_4 площею 1393 кв.м, однак заперечує, що така земельна ділянка була передана мешканцям чи в подальшому співвласникам будинку АДРЕСА_7 в користування, посилаючись на те, що вказана земельна ділянка обліковувалась за цим будинком в результаті обмірів, проведених в 1983 році відповідно до діючої на той час Інструкції про порядок обміру та обліку земель міст і селищ міського типу УРСР, затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 09.01.1970 року №8 з метою контролю за правильністю використання земель. Таке тлумачення відповідачем рішення Коломийського міськвиконкому №235 від 13.07.1983 року, яким за будинком АДРЕСА_7 закріплена в користування земельна ділянка площею 1393 кв. м є його довільним тлумаченням. Тому апеляційним судом відхиляються такі доводи апелянта.
Підставою для звернення ОСОБА_1 із цим позовом, з урахуванням його уточнення, є порушення її з неповнолітньою дочкою прав землекористувачів земельної ділянки, право користування якою перейшло до них у зв`язку із набуттям права власності на частину житлового будинку (квартиру), розташовану на цій земельній ділянці.
Спірні правовідносини урегульовуються нормами земельного законодавства. Оскільки відповідачем (апелянтом) заперечується належне право користування земельною ділянкою площею 1393 кв.м по АДРЕСА_7 попередніх власників будинку АДРЕСА_7 , яке в подальшому перейшло до їх правонаступників, то суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення Земельних кодексів в редакції 1970, 1990 та 2001 років.
Згідно статті 20 Земельного кодексу Української РСР 1970 року, яка діяла на час прийняття рішення Коломийської міської Ради народних депутатів від 13 липня 1983 року № 235 (додатку № 4 до рішення) щодо земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_7 , право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.
Відповідно до статей 90, 91 цього Кодексу на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. 
Пункт 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18.12.1990 передбачав, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до відведення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.
Згідно із пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, суд правильно дійшов висновку, що право користування земельною ділянкою, закріпленою за житловим будинком АДРЕСА_7 , було набуте в установленому законом порядку, тому не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення, так як право користування земельною ділянкою, отримане до набрання чинності новою редакцією Земельного кодексу України визнається державою в повному обсязі.
Оскільки всі три квартири цього будинку попередніми власниками були приватизовані, товідповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» разом із квартирами у власність квартиронаймачів передані й допоміжні приміщення (сараї, показані на план-схемах інвентарної справи), що розташовані на наданій у користування земельній ділянці. 
Згідно ч. 5 ст. 10 цього Закону користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції (2009) на час реєстрації позивачкою власності на квартиру) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що набуте позивачкою право користування зберігалося незалежно від наявності або відсутності у неї правовстановлюючих документів на спірну (належну їй частину) земельну ділянку, оскільки зміна законодавства, за загальним правилом, не може впливати на існування того права, що правомірно виникло у встановленому попереднім законодавством порядку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.11.2019 в справі № 906/392/18 висловила висновок, що громадяни не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає і висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005.
Доводи апелянта, що суд неправильно послався на вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду є його суб`єктивною думкою.
Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України від 2001 року в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
За приписами ч. 4 цієї ж статті при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
Велика Палата Верховного Суду при перегляді в касаційному порядку рішень у справі №689/26/17 (провадження № 14-47цс20) в постанові від 16.06.2020 зазначила, що враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що набувши право власності на частину цього домоволодіння - квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_2 набули право користування земельною ділянкою, закріпленою за цим домоволодінням в належній їм частці.
Згідно із частиною п`ятою статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Матеріали справи не містять відомостей про припинення права користування частиною земельної ділянки, закріпленою за домоволодінням АДРЕСА_7 , як попередніх власників квартир так і позивачки в порядку, визначеному законом.
З огляду на встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що майнові права позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, були порушені відповідачами, а тому підлягають поновленню в спосіб, про який вона просить:визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, а також скасування державної реєстрації.
Доводи апелянта були предметом дослідження суду першої інстанції, яким суд в сукупності зі встановленими обставинами справи дав належну оцінку, на законність судового рішення вони не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом правильно застосовані норми матеріального права, які підлягали до застосування, тому підстав для скасування судового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Коломийської міської ради залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                               О.О. Томин

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2021 року