УХВАЛА

11 листопада 2021 року 
м. Київ

Справа №  914/2333/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С., 

перевіривши матеріали касаційної скарги Виконувача обов`язків керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 (у складі колегії суддів: Скрипчук О.С. (головуючий), Кравчук Н.М., Плотніцький Б.Д.)

та рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 (у складі колегії суддів: Сухович Ю.О. (головуючий), Король М.Р., Запотічняк О.Д.)

у справі №  914/2333/19

за позовом Заступника Генерального прокурора України керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «СітіПарк Львів», Львівської міської ради
про визнання незаконною і скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ: 

21.10.2021 Виконувач обов`язків керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора (далі - Прокурор) подав безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 та рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 у справі №  914/2333/19.
Касаційну скаргу оформлено і подано з порушенням вимог, установлених статтями 288, 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).
За змістом статті 288 ГПК касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
За змістом пункту 1 частини 4 статті 290 ГПК до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції. 
Подаючи 21.10.2021 (відомості Укрпошти) касаційну скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 (повний текст складено 20.09.2021), Прокурор, покликаючись на приписи частини 2 статті 288 ГПК, просить Суд поновити строк на подання цієї скарги, обґрунтовуючи заявлене клопотання тим, що копію оскарженої постанови скаржник отримав 27.09.2021, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Офісу Генерального прокурора  на першому аркуші копії цієї постанови.
Надана Прокурором копія першого аркушу копії постанови з відтиском штемпеля вхідної кореспонденції не є доказом, що підтверджує дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, а лише вказує на дату реєстрації цього документа установою скаржника.
Ураховуючи наведе, обговоривши доводи, викладені у клопотанні, перевіривши надані Суду докази, Суд визнає неповажними підстави, наведені у клопотанні Прокурора про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у справі № 914/2333/19.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 287 ГПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Відповідно до частини 2 статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Таким чином, із огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити:  
пункт 1) - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах; 
пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення; 
пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній. 
У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 ГПК.
У касаційній скарзі Прокурор обґрунтовує, в чому, на його думку, полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржених судових рішень, зазначаючи, що підставою касаційного оскарження цих рішень є наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК.
Однак Прокурор не зазначає норму права, щодо якої, на думку скаржника, відсутній висновок її застосування, і не конкретизує правовідносини, в яких цей висновок відсутній, тобто належним чином не обґрунтовує за змістом касаційної скарги наявність цього випадку касаційного оскарження.
Відповідно до частини 2 статті 292 ГПК у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Згідно з частиною 3 статті 292 ГПК касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. 
За змістом частини 2 статті 174 ГПК в ухвалі про залишення скарги без руху зазначаються, зокрема, недоліки цієї скарги, спосіб і строк їх усунення.
Ураховуючи те, що касаційну скаргу Прокурора оформлено і подано з порушенням вимог, установлених статтею 288, пунктом 5 частини 2, пунктом 1 частини 4 статті 290 ГПК, цю скаргу слід залишити без руху із наданням скаржникові строку для усунення недоліків.
На виконання вимог цієї ухвали Прокурор має право подати: обґрунтоване клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, надавши водночас належні докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції; нову редакцію касаційної скарги із чітким  зазначенням і належним обґрунтуванням підстави (підстав) касаційного оскарження, передбаченої (передбачених) частиною 2 статті 287 ГПК (із урахуванням змісту цієї ухвали).
При цьому Суд звертає увагу скаржника на те, що нову редакцію касаційної скарги, подану на виконання вимог цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи № 914/2333/19, надавши Суду докази такого надіслання.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 288, 292 ГПК, 

УХВАЛИВ:
1. Визнати неповажними підстави, наведені у клопотанні Виконувача обов`язків керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 та рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 у справі №  914/2333/19.

2. Касаційну скаргу Виконувача обов`язків керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора у справі №914/2333/19 залишити без руху.

3. Надати скаржникові строк для виконання вимог цієї ухвали до 06.12.2021.
4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий  суддя                                                                                    І. С. Берднік

Судді:                                                                                                             В. А. Зуєв

                                                                                                                       І. С. Міщенко