Ухвала
12 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 757/14424/20
провадження № 61-11257св21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В., 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про виплату компенсації за мобілізоване (примусово відчужене) майно та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_4 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року, за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року;
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до Державної казначейської служби України, держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про виплату компенсації за мобілізоване (примусово відчужене) майно та відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтований тим, що вони є співвласниками 1/2 частини житлового будинку (квартири № 1) з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_4 , загальною площею 99,7 кв. м. Зазначена квартира використовувалася ними для постійного проживання. 
Також у власності ОСОБА_2 знаходилася нежитлова будівля - гараж з підвалом загальною площею 25 кв. м. на АДРЕСА_2 , а у власності ОСОБА_1 - гараж  загальною площею 31,2 кв. м. на АДРЕСА_3 . 
З червня 2015 року вони втратили контроль над своєю домівкою внаслідок того, що їх квартиру мобілізовано (примусово відчужено) військовослужбовцями підрозділів військових частин В0095 та В2231. 
Позивачі зазначали, що ні Донецькою обласною адміністрацією, ні військово-цивільною адміністрацією Донецької області не прийнято рішення про компенсацію їм за примусово відчужене майно, також не складено акт про примусове відчуження майна. На їх звернення щодо складання такого акта, їм було відмовлено.  
Листом-відповіддю Донецької обласної державної адміністрації від 28 лютого 2017 року їм відмовлено у компенсації за примусово відчужене майно через відсутність порядку для складання актів про примусове відчуження або вилучення майна, проведення оцінки майна та надання компенсації в умовах мобілізації.
Враховуючи викладене, позивачі звернулися до суду за захистом своїх порушених прав та просили стягнути з держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України компенсацію за мобілізоване (примусово відчужене) майно та завдану моральну на користь ОСОБА_1 - 741 130 грн 63 коп. та 200 тис. грн, ОСОБА_2 - 988 394 грн 25 коп. та 200 тис. грн, ОСОБА_3 - 329 134 грн 63 коп. та 200 тис. грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 
2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року,  позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. 
Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі по 100 тис. грн кожному. У задоволенні решти вимог щодо стягнення грошової компенсації та моральної шкоди відмовлено. 
У липні 2021 року до Верховного Суду з касаційною скаргою звернувся Кабінет Міністрів України, у якій просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року і ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.
Заявник посилався на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Також у липні 2021 року до Верховного Суду з касаційною скаргою звернувся представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , у якій вона просила скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року і постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2021 року та ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження судових рішень представник заявників зазначала пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційних скарг викликають необхідність перевірки матеріалів справи.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.  
Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.  
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про виплату компенсації за мобілізоване (примусово відчужене) майно та відшкодування моральної шкоди призначити до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             О. С. Ткачук
 
А. А. Калараш
 
Є. В. Петров