ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6384/19  Номер провадження 22-ц/814/2185/21	Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.І.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді:Чумак О.В. 
суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.
розглянула в апеляційному суді в м. Полтаві в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 липня 2021 року, ухвалене суддеюТроцькою А.І., повний текст рішення складено 30липня 2021 року, у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2019 року ФОП    ОСОБА_1  звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 , в якому,  з урахуванням  заяви про  збільшення розміру  позовних вимог,  просила стягнути на її користь з відповідачки кошти у сумі 40423,49 грн., з яких 33161,00 грн. основного боргу, 6499,36 грн. пені, 534,00 грн. 3% річних, 229,13 грн. збитків від інфляції, а також судові витрати.
В обґрунтування позову вказувала, що відповідачкою допущено порушення умов договору, укладеного між ними 14.02.2019 року, зокрема, прострочено виконання грошового зобов`язання та не сплачено кошти у сумі 33 161,00 грн. за надання позивачкою відповідачці комплекту меблів. Крім того, зазначала, що відповідачкою під час експлуатації товару було пошкоджено три елементи меблів (один тесторний стіл і два касових стола), які повернуті для безкоштовного усунення фізичних пошкоджень, про що між ними складено акт від 08.05.2019 р. 

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 липня 2021 року у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено.

З цим рішенням не погодилася позивачка ФОП ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, прохає скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення її позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що її позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а між нею та відповідачкою 14.02.2019 року був укладений договір про надання комплекту меблів, загальна сума якого складає 204989,00 грн. Умовами договору передбачено внесення першої частини попередньої оплати в розмірі 70% від суми договору (143492,30 грн.) протягом 3-х днів з дня підписання договору, тобто до 17.02.2019 р. Між тим, останній платіж попередньої оплати здійснено лише 18.04.2019 р., на загальну суму 145828,00 грн. 
Початок виконання зобов`язання за договором щодо надання комплекту меблів у позивачки виник 19.04.2019 р. та тривав включно по 23.05.2019 р. Поставка товару відповідачці та монтаж меблів здійснені позивачкою у період з 11.04.2019 р. по 19.04.2019 р. 
Відповідачкою у період з 23.04.2019 р. по 30.05.2019 р. здійснено частинами оплату за договором в загальному розмірі 26000,00 грн. 
Загальна сума сплачених коштів за договором становить 171828,00 грн. Отже, відповідачкою не доплачено 33161,00 грн. 
Також позивачка вказувала, що попередньо, виходячи із замовлення, була складена специфікація комплекту меблів на суму 229189,00 грн. Відповідачка прохала не вказувати в договорі вказану суму до визначення кількості меблів у комплекті. Пізніше ними було виключено деякі складові з комплекту меблів, тому сума договору склала 204989,00 грн. Відповідачка на час визначення ціни не надала свій примірник договору виконавцю, пояснивши, що нею буде особисто зазначена саме ця сума в договорі. Між тим, нею у договорі було вказано суму 163965,00 грн. 
Зазначає, що ця сума ними не узгоджувалася та суперечить розрахункам за специфікацією та здійсненим відповідачкою платежам.
Також вказує, що оскільки частина встановлених відповідачці меблів була пошкоджена, тому вона забрала їх для усунення недоліків, про що складено акт від 08.05.2019 р. Після чого листом від 11.05.2021 р. за вих. № 25-70/1 вона повідомила відповідачку про усунення пошкоджень та просила забрати меблі та сплатити борг. 
Вважає, що відповідачка не відмовлялася від тесторного столу і двох касових столів, що підтверджується наданими нею суду першої інстанції письмовими поясненнями. 
Оскільки товар був поставлено відповідачці відповідачкою було частково сплачено суму коштів за вказаним договором та прострочено термін внесення платежів (на 196 днів, станом на 05.12.2019 р. (дату складання заяви про збільшення позовних вимог), позивачка вважає, що з відповідачки підлягають стягненню кошти у сумі 40423,49 грн., з яких 33161,00 грн. - сума основного боргу, 6499,36 грн. пені, 534,00 грн. 3% річних, 229,13 грн. збитків від інфляції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Плескач Г.А. прохає відмовити в задоволенні апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 , яку вважає необґрунтованою, та залишити без змін рішення місцевого суду. 

Розгляд справи проводиться апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, і це вбачається з матеріалів справи, що 14.02.2019 року між фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  було укладено договір, згідно якого ФОП ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання надати комплект меблів, а ОСОБА_3 зобов`язалась прийняти та оплатити товар на умовах визначених цим Договором. 
До позовної заяви позивачкою надано примірник договору, укладеного 14.02.2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до п. 1.2 якого загальна сума договору складає 204 989,00 грн., 70% від якої складає 143 500,00 грн. 
Перша частина - попередня оплата в розмірі 70% становить 70000 грн. + 60180 грн. (п.3.2. Договору). Вказані суми в друкований текст вписані прописом (а.с.120-121).
Відповідно до п. 1.2 договору, наданого відповідачкою, загальна сума договору складає 163965,00 грн. (п.1.2 Договору). Перша частина - попередня оплата в розмірі 70% становить 70000 грн. + 60180 грн. + 13000 грн. (п.3.2. Договору). Ці суми також в друкований текст вписані прописом (а.с.120).

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив із того, що сторонами надано два примірника договору, які відмінні за змістом щодо пунктів 1.2 та 3.2 стосовно ціни договору та розміру платежів. Клопотань про призначення експертизи задля встановлення факту, який з договорів є оригіналом, сторони не заявляли, та з урахуванням показів свідка ОСОБА_4 суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову за недоведеністю. 

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Частиною першою ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За ч. 1  ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ч. 1 ст.654 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити ( реалізувати ) своє право повністю або частково.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вказувалося вище, у суді першої інстанції сторони надали свої примірники договору, укладеного 14.02.2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
У п. 1.2 договору, укладеного між сторонами 14.02.2019 року, примірник якого надано позивачкою, загальна сума договору складає 204989,00 грн., 70% від якої складає 143500,00 грн. 
Перша частина - попередня оплата в розмірі 70% становить 70000 грн. + 60180 грн. (п.3.2. Договору). Вказані суми в друкований текст вписані прописом (а.с.120-121).
Відповідно до п. 1.2 договору, наданого відповідачкою, загальна сума договору складає 163965,00 грн. (п.1.2 Договору). Перша частина - попередня оплата в розмірі 70% становить 70000 грн. + 60180 грн. + 13000 грн. (п.3.2. Договору). Ці суми також в друкований текст вписані прописом (а.с.120).
Згідно показів свідка ОСОБА_4 , допитаної в суді першої інстанції, договір від 14.02.2019 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , був підписаний особисто ОСОБА_4 , а не ФОП ОСОБА_1 . Вказана обставина сторонами не заперечувалась.
Повноважень ОСОБА_4 на підписання договорів від імені ФОП ОСОБА_1 суду першої інстанції позивачкою не надано.
Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на предмет встановлення оригіналу вказаних договорів стороною позивача не заявлялося. 
Враховуючи те, що сторонами надано два примірника договорів від 14.02.2019 р., укладених між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у пунктах 1.2, 3.2 яких зазначено відмінні одне від одного ціну договору та розміри сум попередньої оплати, а також відсутність повноважень у суду самостійно вирішити питання щодо призначення експертизи на предмет встановлення, який з договорів є оригіналом, суд першої інстанції, з урахуванням показів свідка ОСОБА_4 , дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення боргу за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги позивачки, які фактично дублюють обґрунтування позову, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Твердження позивачки в апеляційній скарзі про те, що відповідачка особисто вказала загальну суму договору 163965,00 грн., яка ними не узгоджувалася, а тесторний стіл і два касових стола були повернуті відповідачкою та прийняті позивачкою для усунення дефектів, про що складено акт від 08.05.2019 р., - до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки вказане належними і допустимими доказами не підтверджене. 
Клопотань про призначення відповідної експертизи стосовно того, який з наданих сторонами примірників договорів є оригіналом, стороною позивача не заявлялося. 
Крім цього, акт прийому-передачі від 08.05.2019 р., на який посилалася позивачка, не містить інформації про те, що вказані меблі передані відповідачкою та прийняті позивачкою саме для безоплатного усунення пошкоджень.
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не вбачає. 
За таких обставин, апеляційна скарга залишається колегією суддів без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1153,50 грн. покладаються на позивачку.
Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 липня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                          О.В.Чумак 

Судді Ю.В.Дряниця         

Т.О.Кривчун