Справа № 462/4435/15-ц                                 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/1458/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               05 жовтня 2021 року                                          м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,
секретаря – Жукровської Х.І.,
з участю: ОСОБА_1 , його представника – ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника Залізничної 
районної адміністрації – Іваненко О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про демонтаж огорожі, 

                                      в с т а н о в и в:
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати самочинно встановлену на землях комунальної власності міста біля будинку АДРЕСА_1 збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 9,5 м. 
В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є співвласником будинку АДРЕСА_1 , іншим співвласником будинку є відповідачка ОСОБА_3 , яка всупереч рішення Львівської міської ради №472 від 07.05.2004 року «Про затвердження положення про порядок влаштування огорож у м. Львові» встановила огорожу без дозвільних документів. Зазначає, що встановлена огорожа порушує його право, як співвласника будинку, він не має доступу до зовнішніх стін будинку та вікон, оскільки огорожею перекритий до них доступ, чим порушується його право власності, також під загрозою протипожежна безпека будинку. На підтвердження самочинності будівництва огорожі посилався на розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 18.05.2015 року №268, яким ОСОБА_3 рекомендовано у термін до 01.06.2015 року демонтувати збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 9,5 м., самочинно встановлену біля будинку АДРЕСА_1 . 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_3 , співвласницю будинку АДРЕСА_1 , демонтувати самочинно встановлену на землях комунальної власності міста Львова внутрішню збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 5,50 м.
В задоволенні решти позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 275 грн. 50 коп.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що вона є співвласницею будинку  АДРЕСА_1 , в якомумає на праві власності 5/18 частки, які отримала в спадок після смерті батька, а тому їй належиться така ж частина земельної ділянки біля будинку для його обслуговування і вона має право нею розпоряджатись, зокрема, встановлювати на ній декоративний паркан. 
Зазначає, що суд помилково називає її декоративний паркан бетонною огорожею, який вона змушена була встановити, оскільки позивач руйнував рослинні насадження на її ділянці: дерева обліпихи, кущі троянд, виноград та інші. Окрім того, наголошує, що паркан споруджений у 2008 році, а не у 2015 році, як стверджує позивач.
Звертає увагу, що АДРЕСА_1 не є магістральною та не відноситься до історичної частини міста, паркан не має фундаменту, а тому для його влаштування не потрібно дозвільних документів.
Вважає, що позивач подав до неї безпідставний позов, оскільки паркан вона спорудила на своїй частині земельної ділянки, під своїм вікном та стіною своєї кімнати, а тому жодних перешкод позивачу не створює. 
Зазначає, що просила суд винести окрему ухвалу і скерувати її органу досудового розслідування, оскільки позов поданий до неї на підроблених документах, а тому позивач має нести кримінальну відповідальність, однак, суд безпідставно ухилився від свого обов`язку, визначеного статтею 262 ЦПК України.
Апелянт просить апеляційний суд винести окрему ухвалу щодо порушення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення та надіслати її в органи досудового розслідування для відкриття кримінального провадження. 
Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_3 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача та третіх осіб, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності сім`ї ОСОБА_5 та сім`ї ОСОБА_6 , при цьому, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належить по 5/18 часток будинку кожному, що підтверджується довідкою ЛКП «Скнилівок» від 03.06.2015 року.
20.02.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, в якій просив перевірити та прийняти міри щодо самочинно встановленої ОСОБА_3 бетонної огорожі по АДРЕСА_1 .
З акту ЛКП «Скнилівок» від 12.03.2015 року встановлено, що співвласницею будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 влаштовано бетонну огорожу розміром 4,00 м х 5,50 м біля вказаного будинку.
Згідно з протоколом №13 засідання міжвідомчої комісії від 21.04.2015 року, на розгляді комісії перебувала заява ОСОБА_1 , ОСОБА_4 – співвласників будинку АДРЕСА_1 , та інформація ЛКП «Скнилівок» щодо самочинно встановленої ОСОБА_3 збірно-розбірної бетонної огорожі, довжиною 9,5 м біля житлового будинку зі сторони АДРЕСА_1 , і вирішено рекомендувати ОСОБА_3 демонтувати вказану огорожу. 
Розпорядженням Залізничної районної адміністрації за №268 від 18.05.2015 року затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол №13 від 21.04.2015 року) і рекомендовано ОСОБА_3 в термін до 01.06.2015 року демонтувати збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 9,5 м, самочинно встановлену на землях комунальної власності міста біля частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
23.05.2015 року та 28.05.2015 року ЛКП «Скнилівок» направляло відповідачці попередження про добровільне виконання розпорядження Залізничної районної адміністрації №268 від 18.05.2015 року, однак відповідач ОСОБА_3 добровільно не виконала вимоги розпорядження.
30.03.2015 року Адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради прийнято постанову №47 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП.
Названа вище постанова адміністративної комісії оскаржувалась відповідачкою ОСОБА_3 в порядку адміністративного судочинства і постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019 року, яка набрала законної сили, було підтверджено наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, оскільки спірну огорожу влаштовано без відповідного дозволу (розпорядження) районної адміністрації зі сторони вул. Зоряна, яка є житловою вулицею місцевого значення у м. Львові.
Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, доведено, що спірна огорожа встановлена відповідачкою самочинно, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Що ж стосується інших доводів апелянта, то необхідно зазначити, що відповідачка не є власником частини земельної ділянки, на якій споруджена спірна огорожа, оскільки земельна ділянка, закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_1 , є комунальною власністю і знаходиться у спільному користуванні всіх мешканців будинку.
З акту Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 10.09.2020 року встановлено, що розмір спірної огорожі становить 9,50 м, огорожа бетонна, збірно-розбірна, зовнішня сторона огорожі (зі сторони вулиці) розмір – 4,0 м, внутрішня сторона огорожі (з подвір`я) розмір – 5,50 м. Вказана огорожа встановлена гр. ОСОБА_3 , співвласницею будинку АДРЕСА_1 , без дозвільних документів.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (абз.2 п.33). Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п.34).
Позивач ОСОБА_1 є одним із співвласників будинку АДРЕСА_1 (власником 5/18 частини будинку).
Реального поділу будинку між його співвласниками не проведено та порядку користування земельною ділянкою не визначено.
Встановлення відповідачкою спірної огорожі, зокрема, внутрішньої її частини, довжиною 5,50 м, яка примикає до стіни будинку, не погоджувалось з іншими співвласниками будинку, така огорожа створює позивачу ОСОБА_1 перешкоди у доступі до будинку, що підтверджується доданими до матеріалів справи фотографіями, з яких вбачається, що у позивача перекрито доступ до частини даху будинку та газових лічильників, а також в доступі до тієї частини земельної ділянки, яка відгороджена внутрішньою частиною спірної огорожі.
Отже, за встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про демонтаж лише внутрішньої частини спірної огорожі, оскільки така перешкоджає позивачу, як співвласнику будинку, у вільному користуванні будинком та земельною ділянкою, на якій він знаходиться, для обслуговування цього будинку.
Таким чином, підстав для інших висновків по суті вирішення спору в колегії суддів немає, судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Підстав для винесення окремої ухвали, як просить відповідачка ОСОБА_3 , немає.
У зв`язку з тим, що 14 та 15 жовтня 2021 року були неробочими днями, а 16 та 17 жовтня – вихідними, повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 18 жовтня 2021 року.

Головуючий                                  С.М. Бойко 

Судді:                                          Р.П. Цяцяк

                        Н.О. Шеремета