УХВАЛА

01 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 240/14707/20
адміністративне провадження № К/9901/38974/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чумаченко Т. А.,
суддів - Дашутіна І.В., Шишова О.О.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області 
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року
у справі №240/14707/20
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Житомирській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду надійшла касаційна Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі №240/14707/20, предметом спору у якій є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС в Житомирській області:

- від 13 червня 2017 року № 28657-02 щодо сплати податку на нерухоме майно за період 2016 року у розмірі 10431,46 грн;

- від 20 травня 2019 року № 0122115-5113-0610 щодо сплати податку на нерухоме майно за період 2018 року у розмірі 28183,11 грн;

- від 21 квітня 2020 року №2253784-5133-0610 щодо сплати податку на нерухоме майно за період 2019 року у розмірі 31589,61 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року, ухваленим за наслідками розгляду справи в порядку загального провадження та залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від               15 вересня  2021 року, позов задоволено частково.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі №240/14707/20 й  прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина третя    статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою    статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі -    КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої    статті 328 КАС України    учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України    не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього    Кодексу    розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього    Кодексу    позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно з частиною четвертою    статті 12 КАС України    виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною шостою    статті 12 КАС України    передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 6 частини шостої    статті 12 КАС України    можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, в якій оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта    статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, а також те, що розмір вимог не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої   статті 328 КАС України.

Проте обґрунтовані посилання на існування обставин, що передбачені  підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої   статті 328 КАС України,   у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги. 

Згідно з пунктом 1 частини першої    статті 333 КАС України    суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями    12,    257,    328,    333,    359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі №240/14707/20 за позовом ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Житомирській областіпро визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                            Т. А. Чумаченко

                                                                                                   І. В. Дашутін

                                                                                                             О. О. Шишов