СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року                  м. Харків                        Справа № 922/1636/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя  Геза Т.Д.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,
представників сторін:
позивача - Танчак Н.В. на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,
відповідача - Лавошник О.М. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1065196 від 05.10.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХВ №002493 від 14.04.2021,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" (вх.№2499Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 15.07.2021, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Лавренюк Т.А., час проголошення рішення - 14:20год., дата складання повного тексту рішення - 22.07.2021, у справі  №922/1636/21
за позовом  Комунального підприємства "Харківські теплові мережі",                      м. Харків,   
до Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт", м. Харків,   
про стягнення 11 750 898, 92грн

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулося до місцевого господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" заборгованість за договором про постачання теплової енергії №7153 від 01.04.2007 в розмірі           8 563 826, 16грн, 743 304, 33грн 3% річних, 15 624, 36грн пені, 2 428 144, 07грн інфляційних, а також покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання теплової енергії №7153 від 01.04.2007 в частині здійснення своєчасної оплати з посиланням на статті 526, 610, 611, 612, 625, 692 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 позов задоволено частково; стягнуто з Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 7 195 823, 41грн основного боргу, 516 641, 68грн 3% річних, 1 201 853, 17грн інфляційних, 15 624, 36грн пені, 133 949, 14грн судового збору.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що факт наявності заборгованості відповідача на суму 8 563 826,16грн за період: грудень 2014 року - березень 2021 року підтверджується документально належними та допустимими доказами, наявними у справі. Розглянувши заяву відповідача щодо застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають частковому задоволенню в сумі 7 195 823, 41грн за період з квітня 2015 року по березень 2021 року, оскільки у квітні 2018 року мало місце переривання строку позовної давності. 
Перевіривши правомірність нарахування 3% річних та інфляційних, враховуючи, що судом до позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1 368 002, 75грн за період з грудня 2014 року по березень 2015 року застосовано позовну давність, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних підлягають частковому задоволенню в розмірі 516 641, 68грн 3% річних та 1 201 853, 17грн інфляційних.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, таке нарахування передбачено умовами договору, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а сума в розмірі 15 624, 36грн - стягненню з відповідача на користь позивача.
Комунальне спеціалізоване підприємство "Харківгорліфт" з рішенням місцевого господарського суду не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в частині задоволених вимог, а саме, застосувати позовну давність до нарахованих позивачем сум заборгованості; визначити відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій (інфляційних, 3% річних, пені) на суму заборгованості, в тому числі поза межами позовної давності; визнати суму 444 679, 33грн поточною заборгованістю, право на стягнення якої у позивача не виникло; судові витрати просить покласти на позивача.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд не врахував, що у розрахунках заборгованості, які подав позивач, не міститься посилання на залік зустрічних однорідних вимог.
Крім того, апелянт вважає, що акт звіряння не може свідчити про переривання строку позовної давності, оскільки на підтвердження даного акту не було надано первинних документів для перевірки зазначеної інформації - актів знімання показань приладів обліку, рахунків-фактур, банківських виписок про відсутність їх оплати тощо.
Апелянт зазначає, що він на виконання умов договору про постачання теплової енергії перераховував КП "Харківські теплові мережі" грошові кошти на загальну суму 1 677 116, 85грн.
До апеляційної скарги апелянтом додані копії листів КСП "Харківгорліфт", КП "Харківські теплові мережі", заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, графік погашення заборгованості, копії виписок з рахунку, платіжних доручень.
03.09.2021 від КСП "Харківгорліфт" надійшла уточнена апеляційна скарга (вх.№10254).
Щодо поданої апелянтом уточненої апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до статті 266 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
Частиною 1 статті 256 цього Кодексу визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Як вбачається із матеріалів справи і апеляційної скарги, повний текст рішення складено 22.07.2021, відтак, строк подання апеляційної скарги і, відповідно, доповнень чи змін до неї, сплив 11.08.2021.
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що    право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи, що апелянт звернувся з уточненою апеляційною скаргою лише 03.09.2021, тобто, зі спливом строку, встановленого законом для її подання, суд апеляційної інстанції залишає без розгляду подану апелянтом уточнену апеляційну скаргу.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021, у зв`язку з відпусткою судді            Лакізи В.В., для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" на рішення Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 у справі №922/1636/21; встановлено учасникам справи строк до 22.09.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; встановлено учасникам справи строк до  22.09.2021 для подання до суду заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на 05.10.2021 о 15:45год.
22.09.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№10045), зазначає, що акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) - головним бухгалтером Євтушенко С.І., є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.
На думку позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 7 195 823, 41грн за період з квітня 2015 року по березень 2021 року заявлено в межах строку позовної давності, оскільки мало місце переривання строку позовної давності, тому не було правових підстав для застосування цих строків відповідно до поданої відповідачем заяви за вказаний період.
Щодо позиції відповідача стосовно зарахування зустрічних однорідних вимог, позивач зазначає, що на всі листи відповідача з пропозиціями провести зарахування зустрічних однорідних вимог позивач повідомляв про неможливість проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, тому що відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", розрахунки за теплову енергію від усіх категорій споживачів здійснюються шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання для розрахунків за природний газ.
На підставі зазначеного, позивач вважає, що заяви відповідача щодо зарахування зустрічних однорідних вимог не припиняє зобов`язання, тому позивач скористався своїм правом звернення до суду з позовом про примусове виконання зобов`язання по сплаті фактично спожитої теплової енергії відповідачем.
Щодо здійснених відповідачем платежів, позивач підтверджує, що відповідач сплачував грошові кошти у зазначених сумах, але вказує, що відповідач у платіжних дорученнях про сплату у графі "призначення платежу" зазначав "сплата за теплову енергію згідно договору №7153 від 01.04.07". У зв`язку з відсутністю у платіжних дорученнях посилання на період (місяць), за який здійснюється платіж, позивач вказує, що ним було зараховано цю суму на погашення заборгованості, що виникла у найдавніший період, та відповідно, дану суму було вже враховано в ціну позову, та у розрахунок заборгованості. Тобто, сплачені відповідачем суми зараховувались на погашення заборгованості, яка виникла за попередній період, і на розмір боргу, заявленого до стягнення у даній справі, не вплинули.    
З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 15.07.2021 – без змін.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 05.10.2021 представник апелянта оголосила доводи апеляційної скарги. 
Представники позивача проти доводів апеляційної скарги заперечують.
Після заслуховування учасників справи оголошено протокольно про перерву у судовому засіданні до 15:00год. 02.11.2021.
02.11.2021 від апелянта надійшло клопотання (вх.№12618), просить надати час КСП "Харківгорліфт" для врегулювання питання зі спірних правовідносин Департаментом житлово-комунального господарства Харківської міської ради.
Як вказує заявник, КСП "Харківгорліфт" на праві господарського відання відповідно до додаткової угоди від 09.06.2015 до договору про передачу майна в господарське відання №1296 від 04.09.2007 надано нежитлове приміщення першого поверху №1е-1-:1е-4, 1е-6, 1е-8-:1е-15 в житловому будинку літ "А-5" по просп. Московському, 40/42. На момент прийняття вказаного приміщення, як вказує апелянт, система опалення була демонтована невідомими особами.
Апелянт зазначає, що на його адресу надійшов Акт переддоговірного обстеження КП "Харківські теплові мережі" від 20.09.2021, в якому не зафіксовано відсутність опалювальних приладів, але КП "Харківські теплові мережі" провели нарахування КСП "Харківгорліфт" за використану теплову енергіяю.
У зв`язку із викладеним, як вказує апелянт, він змушений звернутись до Департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради з метою втручання в ситуацію між сторонами у справі.
До клопотання апелянтом додані копії рішення Харківської міської ради від 09.12.2020 №8/20 "Про закріплення комунальних унітарних підприємств", рішення Харківської міської ради від 30.12.2020 №19/20 "Про внесення змін до структури виконавчих органів Харківської міської ради 8 скликання", листа КСП "Харківгорліфт" від 23.10.2021 №420810, адресованого КП "Харківські теплові мережі" з додатками.
О 15:08год. 02.11.2021 судове засідання продовжено; після перерви представник апелянта оголосила подане 02.11.2021 клопотання. 
Також зазначила, що не має додаткових пояснень щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі; просить апеляційну скаргу задовольнити.  
Представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 15.07.2021 у спарві №922/1636/21 - без змін.
Щодо клопотання апелянта про надання часу КСП "Харківгорліфт" для врегулювання питання зі спірних правовідносин Департаментом житлово-комунального господарства Харківської міської ради, судова колегія зазначає таке.
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 було встановлено учасникам справи строк до 22.09.2021 для подання до суду заяв і клопотань. 
Із клопотанням про надання додаткового часу для врегулювання певних питань апелянт звернувся з пропуском встановленого судом строку, відтак, суд залишає його без розгляду.
Поряд з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що усі докази мали бути подані сторонами суду першої інстанції; провадження у даній справі відкрито судом першої інстанції ще 17 травня 2021 року, відповідно, апелянт мав достатньо часу, за необхідності, врегулювати усі питання, що, на його думку, мають значення для справи.
Натомість, відповідно до статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" на рішення Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 у справі №922/1636/21.
Відповідно, строк розгляду апеляційної скарги спливає 08.11.2021.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представники сторін висловили свої доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, з огляду на сплив строку розгляду апеляційної скарги на рішення суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Вирішуючи питання прийняття наданих апелянтом додаткових доказів, доданих до апеляційної скарги: копій листів КСП "Харківгорліфт", КП "Харківські теплові мережі", заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, графіку погашення заборгованості, копій виписок з рахунків, платіжних доручень, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до положень статті 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Отже, за загальним правилом, усі докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень мають бути подані учасниками справи до суду першої інстанції, а до суду апеляційної інстанції додаткові докази подаються у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Відповідач мав, належним чином користуючись своїми процесуальними правами, подати усі докази суду першої інстанції, зокрема разом з відзивом на позовну заяву. У разі неможливості подати докази з відзивом на позовну заяву з об`єктивних причин, мав повідомити про це суд першої інстанції, чого відповідачем здійснено не було.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ані у відзиві на позовну заяву, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, не посилався на обставини часткової оплати заборгованості та щодо здійснення заліку взаєморозрахунків як на підставу своїх заперечень на позов та не заявляв про неможливість надання доказів, що підтверджують обставини часткової оплати і щодо здійснення заліку взаєморозрахунків. 
Відповідач в обґрунтування неможливості подання додаткових доказів суду першої інстанції не посилається на жодні обставини. А лише зазначає, що на спростування твердження про відсутність оплати КСП "Харківгорліфт" надає платіжні доручення з 2018 року по 2021 рік з зазначенням в графі "призначення платежу" - "сплата за теплову енергію згідно умов договору №7153 від 01.04.2007" - на підтвердження постійного погашення заборгованості. Також зазначає, що позивач звернувся до суду з позовною заявою після того, як листами КСП "Харківгорліфт" №993/0 від 26.03.2021 та №1532/0 від 23.04.2021 було зазначено про застосування давності щодо заборгованості минулих років.
Однак, судова колегія зазначає, що положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи", і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). 
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14.
Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17 та від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 вказаного Кодексу,        кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах,        які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів        статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Апелянт також зазначає, що ним було складено графік погашення заборгованості перед КП "Харківські теплові мережі" у розмірі 444 679, 33грн за спожиту теплову енергію від 22.04.2021, який апелянтом додано до апеляційної скарги.
Однак, даний графік не був поданий відповідачем суду першої інстанції, і апелянт не посилається на жодні обставини неможливості подання даного графіку суду першої інстанції.
Також взагалі без будь-якого обґрунтування апелянтом додано до апеляційної скарги копії заяв КСП "Харківгорліфт" про зарахування зустрічних однорідних вимог, адресованих КП "Харківські теплові мережі", від 24.04.2018 №706/о, від 22.06.2018 №1253/о, від 22.06.2020 №1136/о, від 18.11.2020 №1911/о, копії листів КСП "Харківгорліфт", адресованих КП "Харківські теплові мережі", про те, що КСП "Харківгорліфт" наявну заборгованість не визнає у повному обсязі, у зв`язку зі спливом строків вимоги оплати заборгованості, а на суму 444 679, 33грн – надає на погодження графік погашення заборгованості.  
Судова колегія наголошує, що усі докази мали бути подані відповідачем суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву, або відповідач мав повідомити суд про неможливість подання доказів разом з відзивом на апеляційну скаргу, чого відповідачем здійснено не було. 
Як і доказів неможливості подання до суду першої інстанції доданих апелянтом до апеляційної скарги додаткових доказів з причин, що об`єктивно не залежали від нього апелянтом суду апеляційної інстанції не надано.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не приймає додані відповідачем до апеляційної скарги додаткові докази: виписки з рахунку №26003220446600 з 04.01.2018 по 04.01.2018, за 13.02.2018; копії заяв КСП "Харківгорліфт" про зарахування зустрічних однорідних вимог, адресованих КП "Харківські теплові мережі", від 24.04.2018 №706/о, від 22.06.2018 №1253/о, від 22.06.2020 №1136/о, від 18.11.2020 №1911/о, копії листів КСП "Харківгорліфт", адресованих КП "Харківські теплові мережі", про те, що КСП "Харківгорліфт" наявну заборгованість не визнає у повному обсязі, у зв`язку зі спливом строків вимоги оплати заборгованості, а на суму 444    679, 33грн – надає на погодження графік погашення заборгованості; копії платіжних доручень з 2018 року по 2021 рік з зазначенням в графі "призначення платежу" - "сплата за теплову енергію згідно умов договору №7153 від 01.04.2007"; графік погашення заборгованості; копії листів КСП "Харківгорліфт" №993/0 від 26.03.2021 та №1532/0 від 23.04.2021, в яких було зазначено про застосування давності щодо заборгованості минулих років, і здійснює розгляд апеляційної скарги за наявними і поданими суду першої інстанції доказами. 
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує в якості доданих до апеляційної скарги доказів: копії листа КСП "Харківгорліфт" від 16.04.2018 №588/о, відповідь КП "Харківські теплові мережі" від 20.04.2018 №36/т-406, листа КСП "Харківгорліфт" від 08.06.2018 №1079/о, листа КП "Харківські теплові мережі" від 14.06.2018 №36/т-587, листа КСП "Харківгорліфт" від 11.06.2020 №1072/о, листа КП "Харківські теплові мережі" від 17.06.2018 №36/т-480, листа КСП "Харківгорліфт" від 12.11.2020 №1900/о, листа КП "Харківські теплові мережі" від 17.11.2020 №36/т-806, оскільки такі докази були подані позивачем суду першої інстанції разом з позовною заявою і враховані судом при розгляді справи.  
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 01.04.2007 між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (позивач) та Комунальним спеціалізованим підприємством "Харківгорліфт" (відповідач) укладено договір про постачання теплової енергії № 7153 (далі - договір), відповідно до умов якого, позивач зобов`язався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач - оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.
Перелік об`єктів відповідача, в які позивачем здійснюється відпуск теплової енергії, зазначений у додатках № 4 до договору. 
Додатком № 1 до договору сторони визначили обсяг теплової енергії, яка поставляється за договором на потреби опалення та вентиляцію, гаряче водопостачання, технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою, кондиціювання повітря - по мірі необхідності.
У пункті 6.1 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме, відповідач зобов`язався проводити розрахунки за спожиту теплову енергію виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів, діючих в період постачання теплової енергії.
За умовами пункту 6.4 договору, якщо відповідач розраховується за показниками приладів обліку:
- при перевищенні  фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується відповідачем не пізніше 25-го числа поточного місяця, 
- у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку. 
Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірним навантаженням з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання відповідача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується відповідачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату (пункт 6.5 договору).
Погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою (пункт 6.6 договору).
Позивач на підставі розпоряджень про початок опалювального сезону 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 років та умов договору здійснив постачання теплової енергії до об`єктів відповідача, перелік яких визначено в додатку № 4 до договору.
Факт постачання теплової енергії підтверджується матеріалами справи, рахунками-фактурами та додатками до них.
Позивач на адресу відповідача направляв рахунки-фактури за спожиту теплову енергію.
Відповідач умови договору належним чином не виконав, виставлені позивачем рахунки не сплатив, внаслідок чого, у нього перед позивачем утворилась заборгованість за період з грудня 2014 року по березень 2021 року включно в розмірі 8 563 826, 16грн.
Позивач протягом тривалого часу неодноразово звертався на адресу відповідача з вимогами сплатити заборгованість, які останнім були залишені без задоволення.
Відповідач, визнаючи наявність заборгованості перед позивачем, що підтверджується листами, наявними в матеріалах справи, оплату за спожиту теплову енергію не здійснював.
Оскільки відповідач у визначені договором строки за отриману теплову енергію не розрахувався, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Апеляційним господарським судом встановлено, що укладений сторонами у справі договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2007 (пункт 10.1 договору).
Згідно з пунктом 10.4 договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач листом від 16.04.2018 №588/о звернувся до позивача, в якому зазначає, що КП "Харківські теплові мережі" станом на 01.04.2018 має заборгованість перед КСП "Харківгорліфт" за надані послуги з технічного обслуговування та ремонту ліфтів на загальну суму 101    032, 49грн. КСП "Харківгорліфт" станом на 01.04.2018 має заборгованість перед КП "Харківські теплові мережі" за відпуск теплової енергії та підігрів води за договором №7153 від 01.04.2017 на суму 8   722 931, 68грн. На підставі викладеного, просить провести залік зустрічних однорідних вимог на суму 101    032, 49грн.
Лист підписано директором КСП "Харківгорліфт" О.О. Топчій, головним бухгалтером С.І. Євтушенко; підпис директора скріплено печаткою підприємства.
На вказаний лист позивачем була надана відповідь від 20.04.2018 №36/т-406 "Розрахунки за теплову енергію" про те, що відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", розрахунки за теплову енергію від усіх категорій споживачів здійснюються шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання для розрахунків за природний газ, у зв`язку із чим, КП "Харківські теплові мережі" не має можливості провести зарахування зустрічних однорідних вимог.
У червні 2018 року відповідач листом від 08.06.2018 №1079/о звернувся до позивача, в якому зазначає, що КП "Харківські теплові мережі" станом на 01.05.2018 має заборгованість перед КСП "Харківгорліфт" за надані послуги з технічного обслуговування та ремонту ліфтів на загальну суму 65  111, 08грн. КСП "Харківгорліфт" станом на 01.05.2018 має заборгованість перед КП "Харківські теплові мережі" за відпуск теплової енергії та підігрів води за договором №7153 від 01.04.2017 на суму 8 631 846, 70грн. На підставі викладеного, просить провести залік зустрічних однорідних вимог на суму              65 111, 08грн.
На вказаний лист позивачем була надана відповідь від 14.06.2018 №36/т-587 "Розрахунки за теплову енергію" про те, що відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", розрахунки за теплову енергію від усіх категорій споживачів здійснюються шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання для розрахунків за природний газ, у зв`язку із чим, КП "Харківські теплові мережі" не має можливості провести зарахування зустрічних однорідних вимог.
У червні 2020 року відповідач листом від 11.06.2020 №1072/о звернувся до позивача, в якому зазначає, що КП "Харківські теплові мережі" станом на 01.06.2020 має заборгованість перед КСП "Харківгорліфт" за надані послуги з технічного обслуговування та ремонту ліфтів. Крім того, згідно договору про відступлення права вимоги №2/5-УТ/20 від 12.05.2020 КП "Харківводоканал" відступив, а КП "Харківські теплові мережі" прийняв належні КП "Харківводоканал" права грошової вимоги до КП "Харківські теплові мережі" зобов`язання із сплати заборгованості, яка виникла на підставі договору на відпуск і споживання води №13024 від 22.11.2005 на загальну суму основного боргу у розмірі 575    869, 50грн. Загальна сума заборгованості  КП "Харківські теплові мережі" перед КСП "Харківгорліфт" складає 777  200, 27грн. Разом з тим, КСП "Харківгорліфт" станом на 01.05.2020 має заборгованість перед КП "Харківські теплові мережі" за відпуск теплової енергії та підігрів води за договором №7153 від 01.04.2017 на суму 8 712 330, 11грн. На підставі викладеного, просить провести залік зустрічних однорідних вимог на суму 777    200, 27грн.
На вказаний лист позивачем була надана відповідь від 17.06.2018 №36/т-480 "Розрахунки за теплову енергію" про те, що відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", розрахунки за теплову енергію від усіх категорій споживачів здійснюються шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання для розрахунків за природний газ, у зв`язку із чим, КП "Харківські теплові мережі" не має можливості провести зарахування зустрічних однорідних вимог.
Матеріали справи містять акти звіряння (об`єднані) відпуску – отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП "Харківські теплові мережі" та абонентом КСП "Харківгорліфт" (т.2 а.с.104-105), відповідно до яких, станом на 01.01.2019 заборгованість абонента за отриману теплову енергію складає 8    737    988, 13грн;  на 01.01.2020 заборгованість абонента за отриману теплову енергію складає 8  531 961, 95грн.
Акти-звіряння підписані з боку відповідача – головним бухгалтером                  Євтушенко С.І.; підписи представників сторін скріплені печатками.
У листопаді 2020 року відповідач листом від 12.11.2020 №1900/о звернувся до позивача, в якому зазначає, що КП "Харківські теплові мережі" станом на 01.11.2020 має заборгованість перед КСП "Харківгорліфт" за надані послуги з технічного обслуговування та ремонту ліфтів. Крім того, згідно договору про відступлення права вимоги №16/10-УТ/20 від 12.10.2020 КП "Харківводоканал" відступив, а КП "Харківські теплові мережі" прийняв належні КП "Харківводоканал" права грошової вимоги до КП "Харківські теплові мережі" зобов`язання зі сплати заборгованості, яка виникла на підставі договору на відпуск і споживання води №13024 від 22.11.2005 на загальну суму основного боргу у розмірі 244 694, 37грн. Загальна сума заборгованості  КП "Харківські теплові мережі" перед КСП "Харківгорліфт" складає 777 200, 27грн. Разом з тим, КСП "Харківгорліфт" станом на 01.11.2020 має заборгованість перед КП "Харківські теплові мережі" за відпуск теплової енергії та підігрів води за договором №7153 від 01.04.2017 на суму 7 949 684, 73грн. На підставі викладеного, просить провести залік зустрічних однорідних вимог на суму            293 806, 17грн.
На вказаний лист позивачем була надана відповідь від 17.11.2020 №36/т-806 "Розрахунки за теплову енергію" про те, що відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", розрахунки за теплову енергію від усіх категорій споживачів здійснюються шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання для розрахунків за природний газ, у зв`язку із чим, КП "Харківські теплові мережі" не має можливості провести зарахування зустрічних однорідних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.
Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання теплової енергії.
Відповідно до частини 1    статті 275 Господарського кодексу України,    за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Частинами 6, 7    статті 276 Господарського кодексу України    встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
В силу    статті 629 Цивільного кодексу України,    договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Частиною першою  статті 193 Господарського кодексу України    передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Правовідносини сторін також регулюються Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими    постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
Матеріалами справи підтверджується і не спростовується відповідачем, що позивач з 2014 року на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок опалювального сезону в місті Харкові та про припинення опалювального сезону в місті Харкові здійснював постачання теплової енергії відповідачу.
Згідно наданого позивачем розрахунку нарахувань по Комунальному спеціалізованому підприємству "Харківгорліфт", за спожиту теплову енергію, позивачем здійснено розрахунок заборгованості відповідача за період з грудня 2014 по березень 2021 на загальну суму 8 563 826,16грн.
Частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання"    передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Такий же обов`язок відповідача закріплено і в абзаці 5 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, відповідно до якого відповідач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за    спожиту    теплову    енергію    та здійснювати    інші    платежі    відповідно до умов    договору  та цих Правил.
Відповідач наявну у нього заборгованість у розмірі 8 563  826, 16грн в суді першої інстанції жодним чином не спростовував і проти розміру заборгованості не заперечував, подав заяву про застосування строку позовної давності.
Відповідно до    статті 526 Цивільного кодексу України,    зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 цього Кодексу також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач, жодним чином не заперечуючи проти наявності заборгованості і її розміру, звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності за період з грудня 2014 року по березень 2019 року та просив суд в цій частині позовних вимог відмовити.
Судова колегія зазначає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся.    
Місцевим господарським судом встановлено і жодним чином не спростовано відповідачем, що останній має заборгованість перед позивачем за договором про постачання теплової енергії за період з грудня 2014 по березень 2021 на загальну суму 8 563 826, 16грн.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що він на виконання умов договору про постачання теплової енергії перераховував КП "Харківські теплові мережі" грошові кошти на загальну суму 1 677 116, 85грн, оскільки на підтвердження даних доводів відповідачем не було подано до суду першої інстанції жодних доказів.
Обставини щодо часткової оплати заборгованості відповідачем не були предметом розгляду суду першої інстанції; відповідач не посилався на зазначене.
А надані апелянтом додаткові докази – копії платіжних доручень не прийняті судом апеляційної інстанції з підстав, викладених вище.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач підтверджує, що відповідач сплачував грошові кошти у зазначених сумах, але посилається на те, що відповідач у платіжних дорученнях про сплату у графі "Призначення платежу" зазначав таке: "Сплата за теплову енергію згідно договору №7153 від 01.04.07".
Отже, у зв`язку з відсутністю у платіжних дорученнях посилання на період (місяць), за який здійснюється платіж, позивачем було зараховані сплачені суми на погашення заборгованості, що виникла у найдавніший період. Тобто, сплачені відповідачем суми на розмір боргу, заявленого до стягнення у даній справі, не вплинули.
Доказів іншого матеріали справи не містять.

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції не врахував, що у розрахунках заборгованості, які подав позивач, не міститься посилання на залік зустрічних однорідних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
З підстав, зазначених вище, додані апелянтом до апеляційної скарги додаткові докази: копії заяв КСП "Харківгорліфт" про зарахування зустрічних однорідних вимог, адресованих КП "Харківські теплові мережі", від 24.04.2018 №706/о, від 22.06.2018 №1253/о, від 22.06.2020 №1136/о, від 18.11.2020 №1911/о, не прийняті апеляційним господарським судом до розгляду; вказані заяви не були предметом розгляду суду першої інстанції, і при розгляді справи місцевим господарським судом відповідач не посилався на вказані заяви.
Відповідно до положень статті 203 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Тобто, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов`язань.
Для проведення зарахування необхідна наявність певних умов: бути зустрічним (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідним (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим, зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі речових речей, зокрема грошей); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Разом з тим, відповідно до статті 602 Цивільного кодексу України, не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.
Із доданого позивачем до позовної заяви листування між сторонами у справі вбачається, що відповідач у листах  від 16.04.2018 №588/о, від 08.06.2018 №1079/о, від 11.06.2020 №1072/о, від 12.11.2020 №1900/о, визнаючи заборгованість, просив провести залік взаєморозрахунків.
На що позивачем кожного разу надавались відповіді, що відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", розрахунки за теплову енергію від усіх категорій споживачів здійснюються шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання для розрахунків за природний газ, у зв`язку із чим, КП "Харківські теплові мережі" не має можливості провести зарахування зустрічних однорідних вимог.
У спірних правовідносинах відповідач не надав до суду першої інстанції заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, адресованих КП "Харківські теплові мережі", у розумінні статті 203 Господарського кодексу України, а пропозиція відповідача, запропонована у листах від 16.04.2018 №588/о, від 08.06.2018 №1079/о, від 11.06.2020 №1072/о, від 12.11.2020 №1900/о, провести залік взаєморозрахунків була обґрунтовано відхилена позивачем. 
Отже, самі по собі вказані листи відповідача не є односторонніми правочинами, що мають наслідком припинення господарського зобов`язання.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що сума 444 679, 33грн є поточною заборгованістю, право на стягнення якої у позивача не виникло, оскільки, як зазначено вище, складений апелянтом графік погашення заборгованості перед КП "Харківські теплові мережі" у розмірі 444 679, 33грн за спожиту теплову енергію від 22.04.2021, який апелянтом додано до апеляційної скарги, не прийнятий судом апеляційної інстанції як додатковий доказ.
Даний графік не був поданий відповідачем суду першої інстанції, відповідно та не був предметом розгляду місцевого господарського суду, і апелянт не посилається на жодні обставини неможливості подання даного графіку суду першої інстанції.
Отже, вірним і обґрунтованим, а також таким, що не спростований відповідачем, є висновок суду першої інстанції, що відповідач має заборгованість перед позивачем за договором про постачання теплової енергії за період з грудня 2014 по березень 2021 на загальну суму 8 563 826, 16грн.

За приписами статті 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1    статті 261 Цивільного кодексу України).
Частинами 1, 3    статті 264 Цивільного кодексу України    передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, чинне законодавство не містить переліку таких дій, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. 
В цьому сенсі діями по визнанню боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість, а також часткова сплата боржником основного боргу.
Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 09.11.2018 у справі №911/3685/17.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач листами за вих. №588/0 від 16.04.2018, №1079/0 від 08.06.2018, №1072/0 від 11.06.2020, №1900/0 від 12.11.2020 визнавав наявність заборгованості перед позивачем, яка станом на 01.11.2020 становила 7 949 684,73грн.
Перший лист про визнання відповідачем боргу датований квітнем 2018 року.
Лист підписано директором КСП "Харківгорліфт" О.О. Топчій, головним бухгалтером С.І. Євтушенко; підпис директора скріплено печаткою підприємства.
Вчинення боржником дій, що можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності, відповідно до норм чинного законодавства, повинно відбутися до спливу цього строку, оскільки перервати можливо лише той строк, який на момент такого переривання ще не сплив.
Таким чином, місцевим господарським судом вірно зазначено, що звернувшись до позивача з листом в квітні 2018 року, в якому відповідач визнав наявність заборгованості, він цією дією перервав перебіг позовної давності для тієї заборгованості, строк позовної давності для якої на той момент не закінчився.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі             7 195 823, 41грн за період з квітня 2015 року по березень 2021 року заявлено в межах строку позовної давності, оскільки мало місце переривання строку позовної давності.
А доводи апелянта, що позивач звернувся до суду про стягнення основної заборгованості за період з квітня 2015 року по березень 2021 року з пропуском строку позовної давності, відхиляються апеляційним господарським судом як необґрунтовані і недоведені.

Щодо доводів апелянта, що акт звіряння не є доказом визнання боргу, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом, зокрема у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
У спірних правовідносинах надані позивачем акти звіряння (об`єднані) відпуску – отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП "Харківські теплові мережі" та абонентом КСП "Харківгорліфт" свідчать на наявність заборгованості на 01.01.2019 абонента за отриману теплову енергію, що складає 8  737 988, 13грн; на 01.01.2020 заборгованість абонента за отриману теплову енергію складає 8 531  961, 95грн. 
Оскільки наявність заборгованості підтверджується позивачем також рахунками-фактурами, і жодним чином не спростовувалась в суді першої інстанції відповідачем, дані акти-звіряння є доказами, які у сукупності підтверджують заборгованість відповідача перед позивачем.
Акти-звіряння підписані з боку відповідача – головним бухгалтером                  Євтушенко С.І.; підписи представників сторін скріплені печатками.
Поряд з цим, суд першої інстанції не враховував надані позивачем акти звіряння як єдині докази наявності заборгованості відповідача.
Судом першої інстанції було зазначено, що заборгованість відповідача підтверджується матеріалами справи і жодним чином не спростовується відповідачем.
Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта, що за своїм призначенням рахунок-фактура не відповідає ознакам первинного документа.
За умовами укладеного між сторонами у справі договору, погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою (пункт 6.6 договору).
Однак, вказані умови не були дотримані відповідачем.
Поряд з цим, безпідставними є доводи апелянта, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, прийнявши до уваги акт взаєморозрахунків та оцінив його як факт переривання строків позовної давності, оскільки із мотивувальної частини рішення вбачається, що місцевий господарський суд не враховував акти звіряння як факт переривання строків позовної давності.
Безпідставними є і посилання апелянта на те, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише після того, як листами КСП "Харківгорліфт" з вих.№993/0 від 26.03.2021 та за вих.№1532/0 від 23.04.2021 (що не були подані до суду першої інстанції і не прийняті апеляційним господарським судом як додаткові докази), в яких було зазначено про застосування давності щодо заборгованості минулих років, оскільки відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Звернення особою з позовом до суду є її правом, незалежно від настання тих чи інших обставин. 

Що стосується позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1 368 002, 75грн за період з грудня 2014 року по березень 2015 року, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач мав право на стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії, однак, звернувся до суду із позовною заявою про її стягнення з пропуском строку позовної давності.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).
За таких обставин, враховуючи, що відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності до прийняття рішення по справі, позивач мав право на стягнення заборгованості з відповідача за період з грудня 2014 року по березень 2015 року, однак звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності щодо її стягнення, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за спожиту теплову енергію за вказаний вище період в розмірі 1 368 002, 75грн за договором про постачання теплової енергії №7153 від 01.04.2007 задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 743 304,33грн 3% річних та 2 428 144,07грн інфляційних за період з 01.02.2015 по 22.04.2021, суд першої інстанції виходив з такого.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами    статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 2  статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі даної статті позивач нарахував відповідачу за період з 01.02.2015 по 22.04.2021 (за кожний місяць окремо) 743 304, 33грн 3% річних та 2 428 144, 07грн інфляційних.
Суд першої інстанції, перевіривши правомірність нарахування 3% річних та інфляційних, врахувавши, що до позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1 368 002, 75грн    за період з грудня 2014 року по березень 2015 року судом застосовано позовну давність, а відповідно до    статті 266 Цивільного кодексу України,    зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 516 641, 68грн 3% річних та 1 201 853, 17грн інфляційних, нарахованих на заборгованість, яка утворилась за період з квітня 2015 року по березень 2021 року. 
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 226 662, 65грн 3% річних та 1 226 290, 90грн інфляційних суд першої інстанції відмовив.
Також позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 15 624, 36грн за період з 16.11.2020 по 22.04.2021.
Статтею 549 Цивільного кодексу України    визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.
У пункті 7.2.3 договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення.
На підставі зазначеного, позивач на суму невиконаного зобов`язання в загальному розмірі 655 197, 01грн, яка утворилась за спожиту теплову енергію в період з листопада 2020 року по лютий 2021 року (тобто, у межах строку позовної давності), нарахував відповідачу (за кожен місяць окремо) пеню, яка складає 15 624, 36грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд першої інстанції встановив, що він є арифметично вірним, таке нарахування передбачено умовами договору, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а сума в розмірі 15 624, 36грн стягненню з відповідача на користь позивача.
Оскільки доводи апелянта, що позивач звернувся до суду про стягнення основної заборгованості за період з квітня 2015 року по березень 2021 року з пропуском строку позовної давності, є необґрунтованими, безпідставними є і посилання апелянта, що у задоволенні вимог про стягнення 516 641, 68грн 3% річних, 1    201    853, 17грн інфляційних та 15 624, 36грн пені суд мав відмовити.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що матеріали справи не містять вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних, оскільки положення статті 625 Цивільного кодексу України не передбачають обов`язкового попереднього звернення до боржника.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення в оскаржуваному рішення, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі відповідачу було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 15.07.2021 у справі №922/1636/21 слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційних скарг покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального спеціалізованого підприємства "Харківгорліфт" залишити без задоволення. 

Рішення Господарського суду Харківської області від 15.07.2021 у справі №922/1636/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.11.2021.

Головуючий суддя                                                                    Л.М. Здоровко

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

       Суддя                                                                                           Т.Д. Геза