Номер провадження: 22-ц/813/4494/21 
Номер справи місцевого суду: 494/601/19
Головуючий у першій інстанції Дєтков О.Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського приватного підприємства «Агро-2000» на рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Агро-2000», Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», третя особа – Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування державної реєстрації права оренди, витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення збитків та моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Березівського районного суду Одеської області з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства «Агро-2000», Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» про скасування державної реєстрації права оренди, витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення збитків та моральної шкоди, третя особа – Головне управління Держгеокадастру в Одеській області. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 30 березня 2017 року державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34636277, на підставі якого зареєстровано право оренди за договором оренди землі від 08 жовтня 2012 року, згідно якого орендодавець ОСОБА_2 передала в користування на 30 років земельну ділянку, площею 5,35 га, для сільськогосподарського виробництва, а орендар - СПП «Агро-2000» прийняло цю ділянку, що розташована на території Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області. 
ОСОБА_1 є власником в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері – ОСОБА_2 , земельної ділянки з кадастровим номером 5121280800:01:003:0128, площею 5,3516 га, яка розташована на території Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ІІ-ОД №050642, виданого 15 грудня 2001 року. 
12 серпня 2016 року позивач письмово звернулась до СПП «Агро-2000» із вимогою про витребування (повернення) власного майна із незаконного володіння, посилаючись на виникле право власності на вказану земельну ділянку та неукладання з нею договору оренди землі. Але, згідно листа №97 від 15 серпня 2016 року, останній відмовив їй в поверненні земельної ділянки та, незважаючи на те, що вона повідомила його про зареєстроване за нею 16 вересня 2015 року право власності на земельну ділянку, 30 березня 2017 року здійснив державну реєстрацію права оренди в КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», при цьому, державним реєстратором було порушено п.11-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року, оскільки під час розгляду заяви від 30.03.2017 року не перевірено, що з 16 вересня 2015 року власником земельної ділянки є інша особа, а саме ОСОБА_1 , і право власності на це майно виникло у неї на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 вересня 2015 року приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області. Крім того, всупереч п.12 зазначеного Порядку державний реєстратор не використав відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно яких власником земельної ділянки значиться не ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 , тобто відповідальною за державну реєстрацію особою було порушено вимоги п.4 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки не здійснено належної перевірки відомостей Державного земельного кадастру. Спірна земельна ділянка знаходиться до теперішнього часу у користуванні СПП «Агро-2000», право оренди на яку було зареєстроване ним з грубими порушеннями вищевказаного Порядку.
Також, на момент проведення державної реєстрації права оренди КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» не повідомило власника, тобто ОСОБА_1 , про реєстрацію права та фактично зареєструвало передачу земельної ділянки в оренду без згоди власника землі. 
При цьому реєстратором відділу Держкомзему запис про державну реєстрацію договору оренди землі від 08 жовтня 2012 року за №512120004000704 було вчинено без реєстрації земельної ділянки, що підтверджується відсутністю в самому договорі відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, підтвердженої Державним актом на право приватної власності, серії ІІ-ОД №050642. 
Позивач вказала, що з моменту набуття права власності вона, у зв`язку із створенням сільськогосподарським приватним підприємством «Агро-2000» перешкод у здійсненні своїх прав щодо користування та розпорядження належним їй майном, не може використовувати власну земельну ділянку, чим спричинено позивачу матеріальні збитки. Також позивач зазначила, що через порушення сільськогосподарським приватним підприємством «Агро-2000» прав власника земельної ділянки, позивачу спричинено моральні переживання, стреси та страждання, чим спричинено позивачу моральну шкоду. 
Зазначене стало підставою для звернення позивачем з цим позовом до суду, в якому просила суд скасувати державну реєстрацію права оренди, витребувати майно із чужого незаконного володіння, стягнути збитки та моральну шкоду. 
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки від 30 березня 2017 року, запис якої внесено на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34636277 від 05 квітня 2017 року, державним реєстратором комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області Маціборко О.С. В решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Сільськогосподарського приватного підприємства «Агро-2000» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та витрат на професійну правничу допомогу повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зі змісту доводів апеляційної скарги рішення суду відповідачем фактично оскаржено в частині задоволення вимог про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки від 30 березня 2017 року, запис якої внесено на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34636277 від 05 квітня 2017 року, державним реєстратором комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області Маціборко О.С. В частині відмови у вимогах про витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення збитків та моральної шкоди, рішення районного суду не оскаржено і тому в апеляційному порядку не переглядається.
Позивачем рішення суду не оскаржено. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Задовольняючи позов частково, скасовуючи державну реєстрацію права оренди земельної ділянки від 30 березня 2017 року, запис якої внесено на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34636277 від 05 квітня 2017 року, державним реєстратором комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області Маціборко О.С., відмовляючи у вимогах про витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення збитків та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що:
- при здійсненні державної реєстрації права оренди земельної ділянки від 30 березня 2017 року, запис якої внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34636277 від 05 квітня 2017 року, державний реєстратор не використав відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно яких власником земельної ділянки значиться не ОСОБА_2 , з якою укладався договір оренди 08.10.2012 року і яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_1 , яка є власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2015 року, у зв`язку з чим державним реєстратором порушено вимоги п.4 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки не здійснено належної перевірки відомостей Державного земельного кадастру;
- в порушення п.11-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року державний реєстратор не повідомив діючому власнику об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву про реєстрацію права оренди на належну їй земельну ділянку;
- в порушення п.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права оренди земельної ділянки незважаючи, що в поданому на державну реєстрацію Договорі оренди землі від 08 жовтня 2012 року відсутня істотна умова, а саме кадастровий номер земельної ділянки, що не дає змоги встановити об`єкт права оренди;
- всупереч п.5 ст.24 вказаного Закону реєстратором було проведено державну реєстрацію права оренди за наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, зокрема станом на час державної реєстрації права оренди землі 30 березня 2017 року, власником цієї земельної ділянки було зареєстровано ОСОБА_1 , що однозначно суперечило відомостям зазначеним у поданому на державну реєстрацію Договорі оренди землі від 08 жовтня 2012 року;
- витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, але, як видно з матеріалів справи, між сторонами, а саме між СПП «Агро-2000» і ОСОБА_1 існують на даний час договірні зобов`язання щодо оренди землі, які не є припиненими;
- вимоги щодо стягнення з СПП «Агро-2000» на користь ОСОБА_1 збитків в розмірі 18790,17 грн. та моральної шкоди в сумі 50 000 грн. є необґрунтованими.
Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.
Судом встановлено, що: 
- 26 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та відповідачем СПП «Агро-2000» був укладений Договір оренди земельної ділянки, площею 5,35 га, строком на 10 років з моменту його реєстрації та зареєстрований у Березівському відділі ОРФ ДП Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.12.2007 року за №04.07.517.00338 (а.с.113 т.1);
- додатковою угодою від 05 жовтня 2012 року контрагенти вказаного договору дійшли взаємної угоди про припинення дії Договору оренди землі №04.07.517.00338 від 25 грудня 2007 року (а.с.9 т.1);
- 08 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та СПП «Агро-2000» після припинення вищевказаного Договору оренди землі був укладений інший Договір оренди землі, площею 5,35 га, строком вже на 30 років та зареєстрований у відділі Держкомзему у Березівському районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 жовтня 2012 року за № 512120004000704 (а.с.7-8 т.1);
- згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30 березня 2017 року державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області прийнято Рішення державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34636277 від 05 квітня 2017 року, на підставі якого було зареєстровано право оренди за Договором оренди землі від 08 жовтня 2012 року, згідно якого орендодавець ОСОБА_2 передала СПП «Агро-2000» в користування на 30 років земельну ділянку, площею 5,35 га, для сільськогосподарського виробництва (а.с.43 т.1);
- інформаційна довідка щодо реєстру речових прав на вказану земельну ділянку в порушення п.13 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить неточну інформацію щодо дати прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором, а саме державна реєстрація відбулася 30 березня 2017 року, а Рішення про державну реєстрацію прийнято було 05 квітня 2017 року, що унеможливлює ідентифікацію суб`єкта речового права;
- 30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 , якій належала на праві приватної власності земельна ділянка, площею 5.35 га, що розташована на території Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області, померла (а.с.13,14 т.1);
- згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровим номером 5121280800:01:003:0128, площею 5.3516 га, що розташована на території Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області, є ОСОБА_1 , тобто позивачка, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24471566 від 16 вересня 2015 року (а.с.10-12 т.1); 
- 12 серпня 2016 року позивач письмово звернулась до СПП «Агро-2000» із вимогою про витребування (повернення) власного майна із незаконного володіння, посилаючись на виникле право власності на вказану земельну ділянку та не укладання з нею договору оренди землі;
- згідно з листом № 97 від 15 серпня 2016 року, останній відмовив їй в поверненні земельної ділянки;
- 30 березня 2017 року СПП «Агро-2000» здійснило державну реєстрацію права оренди в КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації».
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
На час підписання договору оренди частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачалось, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. При цьому у статті 125 ЗК України було визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, частиною п`ятою статті 126 ЗК України було передбачено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України   від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (тут і далів редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
В матеріалах справи, яка переглядається в апеляційному порядку, міститься договір оренди землі від 08 жовтня 2012 року, згідно з яким ОСОБА_2 передала належну їй земельну ділянку, площею 5,35 га, в оренду СПП «Агро-2000» строком на 30 років. Цим договором оренди землі передбачено, що він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 44).
Отже, момент набрання чинності договору оренди землі сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації, що узгоджується з статтею 18 Закону України «Про оренду землі».
З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України   від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі, а тому після 01 січня 2013 року у разі відсутності державної реєстрації договору оренди, можливість такої реєстрації договору оренди землі виключалась. 
Однак, у справі, яка переглядається, договір оренди землі, укладений 08.10.2012 року між ОСОБА_2 та СПП «Агро-2000», був зареєстрований у відділі Держкомзему у Березівському районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 жовтня 2012 року за № 512120004000704.
При таких обставинах договір оренди земельної ділянки від 08.10.2012 року між ОСОБА_2 та СПП «Агро-2000» набув чинності 08.10.2012 року.
За умовами договору оренди земельної ділянки перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання Договору (п. 40).
Після смерті ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в порядку спадщини відбувся перехід права власності на земельну ділянку, яка за життя ОСОБА_2 була передана в оренду СПП «Агро-2000» на підставі договору оренди від 08.10.20012 року, який був підписаний сторонами та зареєстрований у передбаченому на той час порядку у відділі Держкомзему у Березівському районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08 жовтня 2012 року за № 512120004000704 і таким чином 08.10.2012 року набув чинності у відповідності до п. 44 Договору оренди та ст. 18 Закону України «Про оренду землі».
Тобто ОСОБА_1 , прийнявши спадщину і отримавши відповідний правовстановлюючий документ, набула права орендодавця за договором оренди земельної ділянки від 08.10.2012 року, який набрав чинності до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , і тому перехід до позивача права власності в порядку спадкування не змінює умов договору оренди і не є підставою для його розірвання. 
У відзиві на позовну заяву відповідач звертав увагу, що рішенням Березівського районного суду Одеської області від 20.11.2017 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2018 року та ухвалою Верховного Суду від 11.05.2018 року, відмовлено ОСОБА_1 у позові до СПП «Агро-2000» про визнання договору оренди від 08.10.2012 року недійсним та витребування земельної ділянки. Під час розгляду даної справи проводилася посмертна судово-почеркознавча експертиза на предмет достовірності підпису договору оренди орендодавцем ОСОБА_2 , яка підтвердила належність підпису у договорі оренди ОСОБА_2 .
На час звернення до суду з позовом про витребування земельної ділянки позивач не додав будь-яких доказів передачі земельної ділянки в оренду СПП «Агро-2000» без волевиявлення власника ОСОБА_2 іншим шляхом та про відсутність існуючих договірних відносин з відповідачем (визнання договору недійсним, розірвання договору тощо). 
Відмовляючи у вимогах про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами справи існують на даний час договірні зобов`язання щодо оренди землі, які не є припиненими, в той час, як витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Даний висновок суду і прийняте у відповідності до цього висновку судом рішення про відмову у витребуванні майна з чужого незаконного володіння сторонами справи не оскаржується.
Згідно з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у справі № 381/3165/17 від 18 травня 2020 року, віндикація застосовується, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній з 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
Тобто чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:
- судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;
- судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;
- судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Суд першої інстанції, скасовуючи державну реєстрацію права оренди земельної ділянки від 30 березня 2017 року, запис якої внесено на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34636277 від 05 квітня 2017 року, посилався те, що ця реєстрація права оренди відбулась з порушенням прав позивача, як діючого власника земельної ділянки, оскільки у представленому для реєстрації права оренди договорі оренди від 08.10.2012 року власником земельної ділянки зазначена ОСОБА_2 , і державний реєстратор, отримавши таку заяву, проігнорував суперечності в анкетних даних власника (орендодавця), провів державну реєстрацію права оренди за наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами і не сповістив позивача про подання відповідачем заяви про державну реєстрацію права оренди на її земельну ділянку, власником якої згідно з поданим договором оренди зазначена інша особа. Крім того, суд звернув увагу, що в поданому на державну реєстрацію Договорі оренди землі від 08 жовтня 2012 року відсутня істотна умова, а саме кадастровий номер земельної ділянки, що не дає змоги встановити об`єкт права оренди.
       Відповідно до абзацу 2 п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI, яким внесені зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлено, що 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів. 
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Як вже зазначалося і як встановлено:
- договір оренди землі, укладений 08.10.2012 року між ОСОБА_2 та СПП «Агро-2000», був того ж дня зареєстрований у відділі Держкомзему у Березівському районі Одеської області і таким чином набрав чинності 08.10.2012 року;
- ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_2 і отримавши відповідний правовстановлюючий документ, набула права орендодавця за договором оренди земельної ділянки від 08.10.2012 року, який на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 не був у встановленому порядку визнаний недійсним або розірваним;
- перехід до позивача права власності в порядку спадкування не змінює умов договору оренди і не є підставою для його розірвання (п. 40 договору оренди).
Враховуючи наведені норми законодавства та погоджені умови договору оренди, реєстрація якого була проведена відповідно до вимог діючого на 08.10.2012 року законодавства, а також, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання Договору (п. 40 договору оренди від 08.10.2012 року), у суду першої інстанції не було підстав для скасування державної реєстрації права оренди з посиланням на те, що у представленому для реєстрації права оренди договорі оренди від 08.10.2012 року власником земельної ділянки зазначена ОСОБА_2 , а не позивач, і що державний реєстратор, отримавши таку заяву, проігнорував суперечності в анкетних даних власника (орендодавця) і провів державну реєстрацію права оренди за наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами і не сповістив позивача про подання відповідачем заяви про державну реєстрацію права оренди на її земельну ділянку.
При цьому, виходячи з умов договору оренди, зареєстроване за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті попереднього орендодавця не створює суперечності у реєстрації права оренди, як між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 належала на праві власності земельна ділянка площею 5,35 га на підставі Державного акту про право приватної власності серії II-ОД № 050642, виданого 15.12.2001 року.
Державні акти на право власності на земельну ділянку, видані до 2002 року, не містили інформації щодо кадастрового номера земельної ділянки.
05 квітня 2015 року набрав чинності Закон України № 191-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)», який вносить зміни до Закону «Про оренду землі» в ч. 1 ст. 15, відповідно до яких до істотних умов договору оренди землі належать: - об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).
У виданому ОСОБА_1 свідоцтві про право на спадщину за законом вбачається, що успадкована нею від ОСОБА_2 земельна ділянка, площею 5,3516 га, на території Вікторівської сільської ради Березівського району, масив НОМЕР_1 , ділянка НОМЕР_2 , має кадастровий номер 5121280800:01:003:0128 (а. с. 12 т.1).
Тобто ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 земельна ділянка, що перебуває в оренді відповідача, успадкована з привласненим кадастровим номером 5121280800:01:003:0128. 
У заяві ОСОБА_1 до СПП «Агро-2000» від 12.08.2016 року, в якій вона просить розірвати договір оренди і повернути їй земельну ділянку, вбачається, що позивач посилається на кадастровий номер 5121280800:01:003:0128, який ідентичний кадастровому номеру земельної ділянки, що зазначений у свідоцтві про право на спадщину за законом від 16.09.2015 року (а. с. 12, 15 т. 1).
Разом з тим, державна реєстрація договору оренди відбулась 08.10.2012 року, а сам договір оренди земельної ділянки на час звернення орендаря до державного реєстратора 30.03.2017 року із заявою про державну реєстрацію права оренди, не був у встановленому порядку визнаний недійсним або розірваним у встановленому порядку.
Розглядаючи позовні вимоги про скасування державної реєстрації права оренди на підставі діючого договору оренди, який не визнаний недійсним і не розірваний у встановленому порядку, колегія суддів вважає, що за встановлених у справі обставин не достатньо встановити лише сам факт відсутності в договорі оренди земельної ділянки кадастрового номеру земельної ділянки, як істотної умови, обов`язковість визначення якої передбачена ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а необхідно встановити, яким саме чином це порушило суб`єктивні права позивача і яким чином скасування державної реєстрації права оренди в цьому випадку відновить права позивача. Тільки в цьому випадку рішення суду можна буде вважати законним та обґрунтованим.
Також колегія суддів звертає увагу, що  ОСОБА_1 , отримавши свідоцтво про право на спадщину і зареєструвавши за собою право власності у вересні 2015 року, протягом передбаченого ч.5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» орендаря про це не повідомила, а вперше звернулася до орендаря в статусі діючого власника земельної ділянки лише у серпні 2016 року з вимогою звільнити земельну ділянку на початку вересня 2017 року після збору врожаю, пославшись при цьому на свою обізнаність про отримання попереднім орендодавцем орендну плату наперед по 2017 рік включно. 
Враховуючи встановлені у справі обставини та наведені обґрунтування, рішення суду в частині скасування державної реєстрації права оренди підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення даних вимог без задоволення.
Що стосується заявлених вимог до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», державним реєстратором якого прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34636277, на підставі якого зареєстровано право оренди за договором оренди землі від 08 жовтня 2012 року, то судова колегія звертає увагу на таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ТзОВ «Кей-Колект» з приводу порушення ним права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ТзОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40). Від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/І6-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)».
У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлений судом першої інстанції, обставини справи підтверджують, що спір з приводу реєстрації права оренди земельної ділянки за договором оренди землі від 08 жовтня 2012 року виник саме з СПП «Агро-2000» внаслідок дій орендаря щодо реєстрації за ним такого права.
Враховуючи наведене у заявлених вимогах до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», державним реєстратором якого прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34636277, на підставі якого зареєстровано право оренди за договором оренди землі від 08 жовтня 2012 року, слід відмовити, як до неналежного відповідача. 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки внаслідок перегляду справи в апеляційному порядку вимоги про скасування державної реєстрації права оренди – залишено без задоволення, з позивача на користь апелянта підлягає стягненню сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3 337,50 грн. 
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського приватного підприємства «Агро-2000» – задовольнити частково.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2020 року про скасування державної реєстрації права оренди – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Агро-2000», Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», третя особа – Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування державної реєстрації права оренди – залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського приватного підприємства «Агро-2000» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 337 грн. 50 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст рішення складений: 09.11.2021 року

Головуючий                                  О.М. Таварткіладзе 

Судді:                                 А.П. Заїкін

                                                                       О.В. Князюк