ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №640/19752/20                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Грибан І.О.,
                                                                                                    Парінова А.Б.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року, прийнятого у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_1 - адвокат Меламед Вадим Борисович звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:
- визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення пенсії позивачу - протиправною;
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу, викладене в листі відповідача від 13.04.2020;
- зобов`язати відповідача вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Меламед В.Б. подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2021 та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
В апеляційній скарзі представник позивача вказує, що посвідчення особи, на підставі якого була ідентифікована та верифікована особа ОСОБА_1 , це єдиний документ, який повністю відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», натомість закордонний паспорт таким вимогам не відповідає.
Представник позивача наголошує, що коли отримувач пенсії знаходиться за кордоном та звернення до територіальних органів пенсійного фонду здійснюється на підставі довіреності або на підставі особистої заяви отримувача, котрі засвідчуються нотаріально в країні перебування даного громадянина України за кордоном - ідентифікація особи не здійснюється органами пенсійного фонду. Ідентифікація, в сенсі відповідності особистості заявника, ідентифікуючим його документам - здійснюється нотаріусом, в обов`язки котрого входить перевірка документів та ідентифікація особистості заявника та підписанта. У повній відповідності до законодавства, що діє в Державі Ізраїль, особа ОСОБА_1 в момент підписання її заяви в Ізраїлі була верифікована нотаріусом на підставі ізраїльського посвідчення особи. Нотаріально засвідчена заява позивача була легалізована печаткою апостиль у відповідності до Гаагської конвенції, з усіма обов`язками державних органів України як країни-учасника конвенції.
Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.
Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 .
07.09.1995 позивачу була призначена пенсія за віком, що підтверджується довідкою відділом соціального захисту населення Харківського району м. Києва №98/1 від 18.09.1995 та трудовою книжкою,
19.12.1995 позивач виїхала до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділенні посольства України в державі Ізраїль.
Після виїзду за кордон, позивач призначену пенсію не отримувала.
29.11.2019, 14.01.2020 та 20.03.2020 представником позивача подано до відповідача особисту заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії, нотаріально посвідчену апостилем.
Відповідач, 13.04.2020 листом №2600-0305-8/46451 повідомив позивача про необхідність особистого звернення з заявою про поновлення пенсії та необхідністю при собі мати паспорт громадянина України.
Вважаючи незаконною відмову ГУ ПФУ в м. Києві №2600-0305-8/46451 від 13.04.2020 ОСОБА_1 через свого представника, звернулась до суду з даним позовом.
Підставою для відмови у задоволенні позову, стало те, що закордонний паспорт позивача втратив свою дію з 2015 року, отже не може посвідчувати її особу ні на час звернення до пенсійного органу з відповідною заявою про поновлення виплати пенсії, ні на даний час.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Керуючись ст. 51 Закону №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону №1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).
Отже, зазначені положення Закону №1058-IV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення.
Як зазначено в наведеному рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-IV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, вказано, що право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
Зважаючи на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, починаючи з 07.10.2009, виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, яка була зупинена на час проживання пенсіонера закордоном. 
Крім того, у даному випадку, права пенсіонера на отримання належної йому пенсії не можуть бути обмежені певними строками, тобто відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.
Аналогічний висновок містять постанови Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №360/986/19, від 27.01.2021 у справі №592/2242/17, від 20.01.2021 у справі №686/14173/16-а.
Керуючись п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.
Проаналізувавши вказану норму, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаним Порядком №22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, а протилежний висновок відповідача, зазначений у листі від 13.04.2020 листом №2600-0305-8/46451 є помилковим.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №812/564/18 та від 05.02.2020 у справі №501/28/17.
За приписами п. 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 2.22 Порядку №22-1 документом, що засвідчує місце проживання особи є: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання 
Стаття 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III визначає, що документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.
Зважаючи на вказану норму, колегія суддів приходить до висновку, що під час звернення до пенсійного органу із відповідною заявою про поновленням або перерахунок пенсії, особа має пред`явити, зокрема, паспорт або інший документ, що засвідчує її особу. Водночас, таким документом може бути і паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Втім, відповідно до висновку Верховного Суду у постановах від 29.07.2020 у справі №489/89/17 та від 08.08.2019 у справі №425/2881/16-а, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.
Як вбачається із звернення позивача про поновлення виплати пенсії, представник ОСОБА_1 подав у якості додатків: довіреність (оригінал), посвідчення особи № (належним чином засвідчена копія), ІПН (оригінал), трудова книжка (належним чином засвідчена копія), апостильована особиста заява про поновлення пенсії (оригінал), оригінал заяви з реквізитами банку, довідка про знаходження на пенсійному обліку (належним чином засвідчена копія).
В апеляційній скарзі ж представник позивача наголошує, що відповідач у порушення нормативних вимог не відмітив які саме документи подані в якості додатків до такої заяви, відтак будь-які висновки листа відповідача від 13.04.2020 не можуть бути доказами у даній справі. Також представник позивача в апеляційній скарзі зауважив, що закордонний паспорт не може бути документом, що посвідчує особу, оскільки не підпадає під всі ознаки визначені для такого документу Порядком №22-1. Натомість на думку представника апелянта, посвідчення особи № НОМЕР_3 , видане МВС в м. Рамат-Ган 17.01.1996 року є документом, що посвідчує особу.
Однак колегія суддів не погоджується з вказаним, оскільки у розумінні приписів Порядку №22-1, надання особою разом із заявою про поновлення виплати пенсії копії посвідчення особи, виданого МВС Держави Ізраїль, не може вважатися наданням належного документу, що посвідчує особу, у розумінні законодавства України.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що додана до позовної заяви копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 не може вважатися документом, що посвідчує особу ОСОБА_1 , оскільки термін його дії завершився в 2015 році, у той час як заява до відповідача подана представником позивача у 2019 році.
Таким чином, колегія суддів вважає, що питання поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 не могло бути розглянуто без надання нею або її представником належного документа, що посвідчує особу, передбаченого Порядком №22-1.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, у постановах від 30.04.2020 по справі №805/153/18-а та від 21.12.2019 у справі №663/574/17.
Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно із ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          І.О. Грибан

                                                                                                    А.Б. Парінов