ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 348/1171/20 пров. № А/857/16224/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                      Іщук Л.П., Обрізка І.М.,  
з участю секретаря судових засідань                                Гром І.І.,                                                                                                                                   
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2021 року у справі за її позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Надвірнянська міська рада Івано-Франківської області про скасування постанови,

суддя у І інстанції                                                            Грещук Р.П., 
час ухвалення судового рішення                                         15 год 32 хв,
місце ухвалення судового рішення                                        м. Надвірна,
дата складення повного тексту рішення                               13 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх вимог просила: 
визнати протиправними дії старшого інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Семчука Р.М. (далі – Інспектор); 
скасувати постанову Інспектора № 300/0/92-20-ДК/0143По/08/01/-20 від 03 липня 2020 року  про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП);
закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення. 
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2021 року у справі № 348/1171/20 у задоволенні позову було відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що Інспектор виніс 03 липня 2020 року оскаржувану постанову №300/2/92-20-ДК/0143По/08/01/-20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 53-1 КУпАП обґрунтовано і на законних підставах. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує упередженим ставленням суду щодо себе. Звертає увагу на те, що відзив на позов не відповідає за формою встановленим вимогам та був поданий неуповноваженою особою після призначеного часу судового засідання. 
Наполягає на тому, що судом не враховано того, що  протягом більш ніж 50 років вони з матір`ю користується спірною земельною ділянкою і ніколи навіть не припускали, що захопили чужу земельну ділянку, оскільки до них ніколи не було жодних претензій.
У постанові № 300/0/92-20- ДК/0143По/08/01/-20 від 03 липня 2020року зазначено, що частина ділянки перебуває в оренді ТОВ «Надвірнянський цегельний завод», однак немає жодного доказу про те, що саме ця частина земельної ділянки, яка перебуває у її власності, знаходиться в оренді. 
Згідно з державними актами у її користуванні перебуває земельна ділянка, яка надана для присадиби та ведення особистого підсобного господарства, на якій позивачка посадила картоплю.
Наявний у матеріалах справи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформовано 17 серпня 2020 року. При цьому заяву ТОВ «Надвірнянський цегельний завод» подало до відповідача 11 червня 2020 року, а перевірку здійснено 23 червня 2020 року. Відтак є незрозумілим яким чином при притягненні її до відповідальності 03 липня 2020 року Інспектор зробив висновок, що саме ця ділянка перебуває у оренді ТОВ «Надвірнянський цегельний завод».
Окрім того, у протоколі при зазначені свідків вказано тільки прізвище та ініціалами, не зазначено жодної інформації щодо імен по батькові, адреси проживання чи засоби зв`язку, що  виключає можливість викликати їх у судове засідання.
Додатково вказує на те, що їй не дали ознайомитись із матеріалами справи, які вона вперше побачила під час судового засідання. Подані нею заява, клопотання та пояснення не бралися до уваги ні під час складання протоколу, ні при винесенні постанови, ні під час розгляду справи судом першої інстанції. Також їй не було роз`яснено право користуватись юридичною допомогою. 
У відзиві на апеляційну скаргу Надвірнянська міська рада Івано-Франківської області підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули. З урахуванням особливостей розгляду цієї категорії справ, встановлених приписами статей 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд відхиляє клопотання учасників справи про відкладення розгляду справи та вважає, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апелянта, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 11 червня 2020 року ТОВ «Надвірнянський цегельний завод» звернувся з листом до Головного Управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0892 га. ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 .
Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі – ГУ ДГК) 18 червня 2020 року було видано наказ №300-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» шляхом проведення перевірки факту самовільного зайняття земельної ділянки площею 5,0405 га. (кадастровий номер 2624010100:05:001:0126), що розташована на території Надвірнянської міської ради.
23 червня 2020 року Інспектором за участю спеціаліста юридичного відділу та начальника земельного відділу Надвірнянської міської ради, у присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було проведено перевірку та складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту  земельної ділянки за №300/0/92-20-ДК/АП/09/01/-20 та акт обстеження земельної ділянки за №300/92-20-ДК/258/АО/10/01/-20, у яких вказано, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 2624010100:05:001:0126 площею 0,0892 га самовільно зайнята та фактично використовується ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом сільськогосподарського обробітку (засаджено картоплею та здійснено обгородження вказаної частини земельної ділянки). Від їх відпису ОСОБА_1 відмовилася. 
Цього ж дня Інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення за №300/0/92-20-ДК/0128П/07/01/-20 за порушення вимог пункту «б» частини 1  статті 211 Земельного кодексу України (далі – ЗК),  статті 53-1 КУпАП  та направлено повідомлення ОСОБА_1 про виклик для надання пояснень, пов`язаних з порушенням земельного законодавства та розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до письмових пояснень позивача ОСОБА_1 від 23 червня 2020 року спірна земельна ділянка знаходиться у її користуванні 50 років і вона нею користується згідно із державним актом, виданим у 1995 році Надвірнянською міською радою (а.с.59-60).
03 липня 2020 року Інспектором винесено постанову №300/92-20-ДК/0143По/08/01-20 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн на ОСОБА_1   за порушення вимог статей 125, 126 ЗК, відповідальність за яке передбачена пунктом «б» частини 1 статті 211 ЗК, статтею 53-1 КУпАП.
При винесені постанови на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву без спеціального дозволу, Інспектором було визначено розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка склала  129,42 грн.
ОСОБА_1 не погодилася із притягненням її до адміністративної відповідальності постановою № 300/0/92-20-ДК/0143По/08/01/-20 від 03 липня 2020 року та за захистом своїх прав звернулася до адміністративного суду з позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із визначенням понять, яке міститься у статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки –  будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними
Приписами статті 53-1 КУпАП встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Позивачка ОСОБА_4 не заперечує сам факт використання спірної земельної ділянки впродовж тривалого проміжку часу для ведення присадибного сільського господарства і обґрунтовує правомірність використання цієї земельної ділянки наявністю Державних актів на право приватної власності на землю від 24 березня 1995 року серія ІФ 09-01-2/000411 № 411 та серія ІФ 09-01-2/000412 № 412. 
При цьому, на переконання апеляційного суду, диспозиція статті 53-1 КУпАП передбачає наявність у особи умислу на фактичне використання земельної ділянки за відсутності у неї відповідного правовстановлюючого документу.
Разом із тим, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 такого умислу не мала, вважаючи правомірним використання спірної земельної ділянки на підставі зазначених Державних актів на право приватної власності на землю.
Встановлені судом обставини свідчать про наявність фактичного цивільного спору з приводу права на цю земельну ділянку між ОСОБА_1 та ТОВ «Надвірнянський цегельний завод».
Водночас зазначені обставини не дають належних підстав для  висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП з огляду на відсутність суб`єктивної сторони такого правопорушення. 
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про визнати протиправними дії  Інспектора фактично охоплюються вимогами про скасування прийнятої ним постанови № 300/0/92-20-ДК/0143По/08/01/-20 від 03 липня 2020 року, то з урахуванням приписів частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх додаткового задоволення немає.  
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкової відмови у задоволенні позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково у зазначених межах. 

Керуючись статтями 241, 243, 268, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2021 року у справі № 348/1171/20 та позов  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову № 300/0/92-20-ДК/0143По/08/01/-20 від 03 липня 2020 року  про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Постанова у повному обсязі складена 08 жовтня 2021 року.