ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/1963/19	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 (суддя Ржепецький В.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
про стягнення страхового відшкодування,-
 
ВСТАНОВИЛА:

          В вересні 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 10  383,02 грн.
          Позов обґрунтований тим, що 07.06.2018 в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю  автомобіля застрахованого транспортного засобу (далі – ЗТЗ) та автомобіля УАЗ, під управлінням водія відповідача ОСОБА_1 .  В результаті ДТП було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль Opel Astra. 20.06.2018 ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 32 835,80 грн. В подальшому, страховик (ТДВ «СК «Альфа-Гарант») особи, винної у вчиненні ДТП, за регресною вимогою здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 21 452,78 грн.
Позивач зазначає,  що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, предметом спору у цій справі є сума у розмірі 10383,02 грн., що є різницею між фактичним розміром витрат страховика за договором майнового страхування і здійсненою страховою виплатою за полісом страхування відповідальності. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 позов задоволено.
          Рішення мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати, ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на момент настання страхової події, а саме ДТП, між ВЧ та ТДВ «СК «Альфа-Гарант» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів АМ/2354843, за яким ліміт за шкоду, завдану майну становить 100  000,00 грн. та франшиза 1  000,00 грн., отже вимоги позивача стосовно різниці невідшкодованої шкоди ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у сумі 10  383,02 грн. задоволенню не підлягають. 
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду справи судом учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
01.02.2018 між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (далі - Страховик) та ОСОБА_2 (далі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3824518-02-15-01 (далі – Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Opel Astra, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
07.06.2018 в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю  автомобіля ЗТЗ та автомобіля УАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під управлінням водія ОСОБА_1 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль Opel Astra, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Opel Astra Sports Tourer, державний номер НОМЕР_2 відповідно до рахунку-фактури №СЧ-0000396 від 11.06.2018 (а.с.24) та акту виконаних робіт №ЗА-0002194 від 30.06.2018 (т.1,а.с.25) становив 32 835,80 грн. 
20.06.2018 відповідно до Страхового акту № 05753-02 ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 32 835,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13777.
На момент вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та за ним було закріплено транспортний засіб УАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , про що свідчить лист від 15.01.2019 за вих. №3/39/34-68 (т.1, а.с.30-38).
Цивільна відповідальність особи, винної в скоєнні ДТП на момент настання страхової події була застрахована у ДТВ «СК «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/2354843, за яким ліміт за шкоду, заподіяну майну становить 100000,00 грн. франшиза – 1000,00 грн (т.1, а.с.58).
ТДВ «СК «Альфа-Гарант», як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, за регресною вимогою здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 21 452,78 грн., що підтверджується листом від 17.09.2020 за вих. №6035 та доданими до нього розрахунком страхового відшкодування в порядку суброгації (регресу) та консультацією №18/1445 від 30.08.2018 (т.1, а.с.170-180).
Винною особою сплачено франшизу у розмірі 1000,00 грн.
Згідно консультації №18/1445 від 30.08.2018 (т.1, а.с. 173) аварійним комісаром визначено, що коефіцієнт фізичного зносу деталей транспортного засобу Opel Astra Sports Tourer, державний номер НОМЕР_2 становить 55.30%.
Предметом спору у цій справі є сума у розмірі 10 383,02 грн., що є різницею між фактичним розміром витрат страховика за договором майнового страхування і здійсненою страховою виплатою за полісом страхування відповідальності. 
Відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні положення містить стаття 993 ЦК України.
Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.
Згідно з розрахунком, що міститься в матеріалах справи, сума страхового відшкодування складає 32  835,80 грн., розрахунок здійснений з урахуванням експлуатаційного зносу транспортного засобу у розмірі 55,30 %.
Сума позову зменшена Позивачем на 21  452,78 грн., які відшкодовані страховиком ВЧ за страховим полісом цивільно-правової відповідальності та на 1000,00 грн. які були виплачені винною особою, в якості франшизи.  
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Таким чином, Відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, в силу положень статей 1187, 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати Позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає також зменшенню на суму франшизи, з огляду на що господарський  суд дійшов обґрунтованого висновку про існування підстав для задоволення позову.
Судова колегія зазначає, що апеляційна скарга відповідача не містить доводів у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що Господарський суд ретельно з`ясував всі обставини справи, надав належну оцінку наявним в ній доказам, відтак ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення слід залишити без змін. 
Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 – залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя:                                                            Головей В.М.

Судді:                                                                                Колоколов С.І.

                                                                                                    Разюк Г.П.

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції у Південно-західному апеляційному господарському суді, копії даної постанови поштою не надсилаються.
          Надіслати копії цієї постанови на електронні адреси, зазначені учасниками справи.