УХВАЛА
02 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 755/9401/20
провадження № 61-18691ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, відновлення залишку коштів на рахунку, визнання кредитних угод недійсними,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, відновлення залишку коштів на рахунку, визнання кредитних угод недійсними.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року, залишеним без змін постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку № № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відкритому у АТ КБ «Приватбанк» та всіма додатковими рахунками згідно угоди                                                № SAMDN50OTC002708073 від 06 лютого 2010 року, до того стану, в якому він перебував перед виконанням операцій 22 травня 2020 року, тобто станом на 23 год. 59 хв. 21 травня 2020 року. Визнано кредитний договір № 20052229644105 від                22 травня 2020 року на суму 14 997,96 грн, кредитний договір № 20052229644115 від 22 травня 2020 року на суму 10 698,96 грн, кредитний договір № 20052229644215 від 22 травня 2020 року на суму 3599,90 грн, кредитний договір № 20052229644238 від  22 травня 2020 року на суму 4899,90 грн, укладені між ОСОБА_1 та                                   АТ КБ «Приватбанк» недійсним з моменту його укладення. В решті позовних вимог відмовлено.
15 листопада 2021 року ТА КБ «ПриватБанк» подало засобами поштового зв`язку на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від               13 жовтня 2021 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн.
Так предметом позовних вимог у цій справі є кредитні договори на загальну суму 34 196,72 грн, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270х250=567 500). 
Немайнові позовні вимоги на незначну складність спірних правовідносин не спростовують, на малозначність спору не впливають.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною, враховуючи те, що спір є незначної складності, а ціна предмету спору у даній справі не перевищує встановленої законодавством межі.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. З цього приводу скаржник зазначає, що справа є малозначною, проте, скарга відповідно до п.п. а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Проте, такі доводи не беруться судом до уваги, оскільки формальне посилання на норму статті без належного обґрунтування не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою на судові рішення, ухвалені у малозначній справі.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
За правилами частин третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, зокрема, судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
1.      касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
2.      особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
3.      справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
4.      суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 393, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, відновлення залишку коштів на рахунку, визнання кредитних угод недійсними.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                  А. А. Калараш
 
Є. В. Петров
 
О. С. Ткачук