ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

29 вересня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/1847/21 
Номер провадження 22-ц/816/1465/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 22 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ТОВ «Сумитеплоенерго про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії.
Свої вимоги мотивували тим, що ТОВ «Сумитеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 . Позивачі є власниками квартири у вказаному будинку та зобов`язані здійснювати оплату фактично отриманих послуг. Оскільки відповідач скасовує мешканцям будинку, які встановили індивідуальне опалення, оплату за опалення місць загального користування, тягар оплати повністю лягає на плечі тих мешканців, які користуються централізованим опаленням. Вважають, що оплату послуг з опалення місць загального користування мають здійснювати всі мешканці будинку.
Посилаючись на вищевикладене, позивачі просили суд: 1) зобов`язати ТОВ «Сумитеплоенерго» надати їм публічну інформацію щодо розподілу загального об`єму спожитої будинком теплової енергії згідно показання домового лічильника між споживачами в будинку та формуванню рахунків за отримані послуги з централізованого опалення з 15 жовтня 2018 року по 28 лютого 2021 року, а саме: надати помісячне споживання будинком теплової енергії згідно показання домового лічильника за адресою: АДРЕСА_1 згідно облікової та зворотної відомостей з 15 жовтня 2018 року по 28 лютого 2021 року; 2) надати помісячне нарахування оплати за централізоване опалення по особовим рахункам, які закріплені за квартирами з 1 по АДРЕСА_2 та нежитловому приміщенню за адресою: АДРЕСА_1 згідно облікової та оборотної відомостей з 15 жовтня 2018 року по 28 лютого 2021 року; 3) надати методику за якою виконувався розподіл загального об`єму спожитої будинком теплової енергії згідно показань домового лічильника між споживачами в будинку та формування рахунків за отримані послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 з 15 жовтня 2018 року по 28 лютого 2021 року.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено в зв`язку з його необґрунтованістю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 27 серпня 2020 року позивачі звернулися до відповідача із заявою, датованою 25 серпня 2020 року, в якій просили надати публічну інформацію щодо розподілу між споживачами будинку за адресою: АДРЕСА_1 загального об`єму спожитої теплової енергії згідно показання будинкового лічильника за період з 15 жовтня 2018 року по день звернення.
Зазначає, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачі не зверталися до відповідача з питань, зазначених у позовній заяві.
У наданих ТОВ «Сумитеплоенерго» поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , останнє просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Сумитеплоенерго» є визначеним у встановленому законом порядку надавачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення. Даний факт підтверджується рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20 травня 2011 року. Згідно додатку № 2 до рішення, товариство надає послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинок АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5-6).
25 серпня 2020 року позивачі звернулися до відповідача з письмовим листом Вх. № 1120 про надання різниці показів будинкового лічильника - (об`єм спожитої теплової енергії будинком за адресою: АДРЕСА_1 ) розподіл між споживачами в будинку (а.с. 7).
09 вересня 2020 року ТОВ «Сумитеплоенерго» надало письмову відповідь № 4710, в якому повідомило, що житловий будинок АДРЕСА_1 обладнаний загальнобудинковим комерційним вузлом обліку теплової енергії. Нарахування по послузі з централізованого опалення проводяться згідно показників теплового лічильника за фактично спожиті послуги. Надало розрахунок тарифу на послугу з централізованого опалення з зазначенням розрахунку показника «ціна» помісячно за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року (а.с. 10-11).
18 вересня 2020 року ТОВ «Сумитеплоенерго» надало позивачам відповідь № 4887 згідно якої інформація по розподілу загального об`єму спожитої теплової енергії між споживачами відповідно до показання будинкового лічильника та формування рахунку на оплату комунальних послуг була надіслана 11 вересня 2020 року в електронному вигляді.
Методика може застосовуватися лише після укладення споживачами нових договорів з виконавцями комунальних послуг. До того часу нарахування населенню з комунальних послуг має здійснюватися за чинними договорами та правилами. Застосування положень нової Методики до моменту укладення нових договорів буде прямим порушенням умов чинних договорів зі споживачами (а.с. 31-32).
18 січня 2021 року позивачі звернулися з листом на ім`я директора Департаменту Енергозбут ТОВ «Сумитеплоенерго» з заявою Вх. № 67 від 20 січня 2021 року, в якому просили надати їм інформацію по розподілу загального об`єму спожитої будинком теплової енергії згідно показання домового лічильника по АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).
На звернення позивачів від 06 березня 2021 року ТОВ «Сумитеплоенерго» надало письмову відповідь про те, що згідно з ОСОБА_3 , підприємства теплопостачання та водопостачання не можуть застосовувати нову методику № 315 розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг та здійснювати будь-які додаткові нарахування, посилаючись на нову Методику. Методика № 315 може застосовуватися лише після укладення споживачами нових договорів з виконавцями комунальних послуг. До цього часу нарахування населенню за комунальні послуги має здійснюватися за чинними договорами та правилами. Тобто тепло - та водопостачальні підприємства не можуть розподіляти воду і тепло відповідно до нової Методики. Це є прямим порушенням умов чинних договорів зі споживачами (а.с. 36).
Вбачається, що позивачі зверталися до ТОВ «Сумитеплоенерго» зі зверненнями про надання різниці показів будинкового лічильника, розподіл між споживачами в будинку (а.с. 7); про розподіл загального об`єму спожитої будинком теплової енергії згідно показання домового лічильника по АДРЕСА_1 (а.с. 8-9); про застосування Методики № 315 при здійсненні розрахунків (а.с. 33-35).
Листом № 4710 від 09 вересня 2020 року відповідачем надано позивачу інформацію щодо щомісячного споживання будинком теплової енергії згідно показання домового лічильника за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року включно, за період з березня 2020 року по 28 лютого 2021 року вказана інформація міститься в рахунках на оплату, які щомісячно направляються споживачам.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право позивачів на отримання вказаної інформації відповідачем на момент звернення до суду не порушене, оскільки запитувана інформація була надана в повному обсязі, а за інформацією, яку вони на даний час бажають отримати, шляхом звернення до суду, вони до відповідача не зверталися, а тому місцевий суд прийшов до висновку про необгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що 27 серпня 2020 року позивачі звернулися до відповідача із заявою, датованою 25 серпня 2020 року, в якій просили надати публічну інформацію щодо розподілу між споживачами будинку за адресою: АДРЕСА_1 загального об`єму спожитої теплової енергії згідно показання будинкового лічильника за період з 15 жовтня 2018 року по день звернення.
З матеріалів справи вбачається, що позивачі зверталися із заявою від 25 серпня 2020 року, в якій просили надати розрахунок заборгованості з моменту виникнення у форматі різницю показів будинкового лічильника – розподіл між споживачами будинку, посилаючись на п. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальну послуги».
Положеннями вказаної статті Закону передбачено право споживача без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості.
У поясненні на апеляційну скаргу ТОВ «Сумитеплоенерго» зазначило, що у відповідь на вищезазначене відповідач листом № 4710 від 09 вересня 2020 року з того, як зрозумів вимогу, надав детальний помісячний розрахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення за період з листопада 2018 року по квітень 2020 року. За період травень - серпень 2020 року послуги з опалення не надавались.
Отже, колегія суддів зауважує, що виходячи із заяви від 25 серпня 2020 року позивачів відповідачем була надана детальна відповідь щодо поставленого питання про нарахування заборгованості. Стосовні формату «різниця показів будинкового лічильника - розподіл між споживачами будинку», то відповідач надав відповідь, виходячи зі свого розуміння, а як зазначено у поясненнях, наданих ТОВ «Сумитеплоенерго» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 при розгляді справи в суді першої інстанції позивачі не змогли пояснити, що вони мали на увазі, використовуючи це формулювання.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачі не зверталися до відповідача з питань, зазначених у позовній заяві, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулися до суду першої інстанції з позовом до відповідача та ними були заявлені три позовні вимоги: 1) надати помісячне споживання будинком теплової енергії згідно показання домового лічильника; 2) надати помісячне нарахування оплати за централізоване опалення по особовим рахункам, які закріплені за квартирами з 1 по АДРЕСА_2 та нежитловому приміщенню в будинку; 3) надати методику, за якою виконувався розподіл загального об`єму спожитої теплової енергії.
Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем вже надавалась позивачам інформація щодо помісячного споживання будинком теплової енергії згідно показання домового лічильника за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року, а за період з березня 2020 року по 28 лютого 2021 року вказана інформація міститься в рахунках на оплату, які щомісячно направляються споживачам.
Інформація щодо помісячного нарахування по особовим рахункам, які закріплені за кватирами з 1 по 39 та нежитловому приміщенню, а також про надання Методики, за якою здійснюється розподіл загального об`єму спожитої будинком теплової енергії взагалі не запитувалась позивачами у відповідача, у зв`язку з чим право позивачів по цим трьом питанням не порушувалось з боку відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                                                В.І. Криворотенко

Судді:                                                                        О.Ю. Кононенко

                                                                               О.І. Собина