ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 160/14880/20
адміністративне провадження № К/9901/8019/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Данилевич Н.А., Уханенка С.А.
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №160/14880/20
за позовом  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», - про визнання протравними та скасування постанов, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року, прийняте в складі: головуючого судді Златіна С.В., і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року, ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Сафронової С.В., суддів Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,
УСТАНОВИВ:
І. Обставини справи 
1.           ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (далі - відповідачка, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А.), за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», третя особа), з вимогами: визнати протиправними і скасувати постанови від 15 жовтня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 63296086 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, видану 23 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні №63296086 при примусовому виконанні виконавчого напису від 08 вересня 2020 року №26887, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (далі - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай  О.С.) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості у розмірі 8769,63 грн, витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400,00 грн, основну нагороду приватного виконавця у розмірі 876,96 грн на користь приватного виконавця Клітченко О.А., а загальна сума, яка підлягає стягненню за виконавчим провадженням №63296086, складає 10046,59 грн.
2.          На обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що відповідачкою порушено вимоги частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вона не мешкає та не має майна у місті Києві. Приватний виконавець під час відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій не перевірив зареєстроване місце проживання боржника у виконавчому провадженні.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3.           ОСОБА_1 з 12.11.2010 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 10.11.2020 №586411-2020. 
4.          08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №26887, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» суму коштів у розмірі 8769,63 грн. У цьому виконавчому написі міститься інформація про адресу реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , та місце проживання: АДРЕСА_3 .
5.          Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 15 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження №63296086 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Зобов`язано боржницю - ОСОБА_1 подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання цієї декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржниці основну винагороду приватного виконавця у розмірі 876,96 грн.
6.          Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23 жовтня 2020 року ВП №63296086 відповідачка звернула стягнення на доходи ОСОБА_1 , що отримує дохід від особи, якою є: Акціонерне товариство «РАЙФФАЗЕН БАНК АВАЛЬ». Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржниці за виконавчим провадженням №63296086, складає 10046,59 грн, що складається із суми боргу в розмірі 8769,63 грн, суми основної винагороди приватного виконавця - 876,96 грн і витрат на проведення виконавчих дій - 400  грн.
7.          Не погоджуючись з правомірністю вказаних постанов, позивачка оскаржила їх в судовому порядку.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
8.          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 15 жовтня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №63296086 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, видану 23 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні №63296086 при примусовому виконанні виконавчого напису від 08 вересня 2020 року №26887, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості в розмірі 8769,63 грн, витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 400,00 грн, основну нагороду приватного виконавця у розмірі 876,96 грн на користь приватного виконавця Клітченко О.А., а загальна сума, яка підлягає стягненню за виконавчим провадженням №63296086 складає 10046,59 грн.
9.          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачка під час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження не мала жодних доказів проживання/перебування або наявності у ОСОБА_1 будь-якого майна в місті Києві. 
10.          Оскільки відповідачкою не дотримано вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження в іншому виконавчому окрузі, тобто не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходження її майна, тому оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника є протиправними та підлягають скасуванню. 
V. Провадження в суді касаційної інстанції
11.          09 березня 2021 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу приватного виконавця Клітченко О.А. на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року.
12.          За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Данилевич Н.А., Уханенку С.А.
13.          У касаційній скарзі скаржниця, не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, просить їх скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
14.          Касаційна скарга обґрунтована наявністю підстав, за яких рішення суду касаційної інстанції за наслідками розгляду такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
15.          Так, у касаційній скарзі скаржницею зазначено про те, що вона подана на підставі пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України. 
16.          Скаржниця зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 24 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) в контексті відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за місцем проживання/перебування боржника, вказаному у виконавчому документі та/або заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження.
17.          Скаржниця уважає, що суди попередніх інстанцій ототожнюють поняття «місце реєстрації» та «місце проживання». Такий висновок судів виключає можливість проживання боржника за іншою адресою, окрім адреси реєстрації, що унеможливлює застосування в повному обсязі приписів частини другої статті 24 Закону №1404-VIII, відповідно до якої приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
18.          Скаржниця зазначає, що приписи зазначеної норми є диспозитивними, оскільки у ній наявне право вибору пред`явлення виконавчого документу: або за місцем реєстрації, або за місцем проживання боржника. Водночас, вирішуючи питання про відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець здійснює лише перевірку відповідності виконавчого документа вимогам статті 4 Закону №1404-VIII щодо його оформлення, проте не перевіряє достовірності відомостей, зазначену у цьому документі. 
19.          Скаржниця наполягає на тому, що виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. від 08 вересня 2020 року №26887 встановлено, що фактичне місце проживання боржниці знаходиться в межах виконавчого округу міста Києва, а тому у неї не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
20.          Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
21.          Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
V. Джерела права та акти їхнього застосування
22.          Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23.          Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
24.          Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
25.          Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
26.          Частиною першою статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII) встановлено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
27.          Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону №1403-VIII діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
28.          Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
29.          Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1403-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
30.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
31.          Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
32.          Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
33.          Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (частина друга статті 24 Закону №1404-VIII).
34.          Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1404-VIII виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
35.          Згідно з частиною п`ятою статті 24 Закону №1404-VIII у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
36.          Відповідно до частин першої, другої та шостої статті 25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
37.          Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
38.          Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
39.          Відповідно до частин першої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
40.          За текстом статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382-IV): вільний вибір місця проживання чи перебування - це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання -це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
41.          Згідно з частиною десятою статті 6 Закону №1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
42.          У разі, якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина одинадцята статті 6 Закону №1382-IV).
43.          Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
VI. Позиція Верховного Суду
44.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Суд виходить з такого.
45.          Особливістю цієї справи є те, що, визначаючи місце проживання боржниці для цілей визначення місця виконання рішення, відповідачка керувалася відомостями, що були зазначені у виконавчому документі, де поряд з «Адресою реєстрації» у смт Царичанка Дніпропетровської області була зазначена «Адреса проживання» у місті Києві. 
46.          Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, встановили, що у матеріалах виконавчого провадження №63296086 відсутні докази, які б підтверджували вказану приватним нотаріусом у виконавчому документі адресу проживання боржниці.
47.          Натомість суди попередніх інстанції з`ясували, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Ця ж адреса була зазначена в заяві про відкриття кредитної лінії від 17 березня 2013 року №009-03037-170313 як адреса місця реєстрації, на підставі якої вчинено виконавчий напис від 08 вересня 2020 року №26887.
48.          Спірним питанням у цій справі є застосування норм статті 24 Закону №1404-VIII в частині правомірності відкриття виконавчого провадження за місцем проживання боржника, вказаному у виконавчому документі та/або заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження, а також питання наявності у приватного виконавця обов`язку перевіряти перед відкриттям виконавчого провадження відомості у виконавчому документі стосовно місця проживання боржника.
49.          Суд зазначає, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду під час розгляду справи №380/9335/20 уже надав оцінку правильності тлумачення положень статті 24 Закону №1404-VIII в контексті визначення місця проживання боржника.
50.          Так, у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20 в аналогічних за змістом правовідносинах було сформовано правовий висновок, відповідно до якого частина друга статті 24 Закону №1404-VIII пов`язує місце виконання рішення приватним виконавцем з фактичним місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходженням боржника - юридичної особи, а не з адресою, зазначеною у виконавчому документі, як це, наприклад, закріплено у частині першій статті 28 Закону №1404-VIII.
51.          Аналізуючи положення статей 9, 18 Закону №1404-VIII, положення статті 27 Закону №1403-VIII, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Верховний Суд дійшов висновку, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному державному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.
52.          Відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону №1403-VIII та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону №1404-VIII (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Верховний Суд наголосив, що відсутність прямої вказівки в Законі №1404-VIII на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.
53.          Виходячи із системного аналізу пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII в сукупності з іншими положеннями цього Закону, Верховний Суд констатував, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.
54.          Підсумовуючи викладене, Верховний Суд указав, що саме лише зазначення місця проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою.
55.          З урахуванням наведеного та зважаючи на відсутність у матеріалах цієї справи будь-яких даних, які б підтверджували факт проживання боржниці на території виконавчого округу, у якому приватний виконавець здійснює свою діяльність на час відкриття виконавчого провадження, Суд уважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність у приватного виконавця підстав для прийняття виконавчого документа до виконання і відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі міста Києва. 
56.          Суд ураховує доводи касаційної скарги про те, що наявність зареєстрованого місця проживання боржника не є підтвердженням того, що особа на день відкриття виконавчого провадження проживає саме за зареєстрованою адресою, однак у випадку, якщо особа не повідомила іншого, саме цю адресу, з урахуванням приписів частини десятої статті 6 Закону №1382-IV, необхідно враховувати під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог частини другої 24 Закону №1404-VIII. Таке трактування частини другої статті 24 Закону №1404-VIII відповідатиме також принципу юридичної визначеності, який є елементом верховенства права.
57.          Таким чином, за відсутністю підстав для відкриття виконавчого провадження, постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. про відкриття виконавчого провадження від 15 жовтня 2020 року ВП №63296086, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23 жовтня 2020 року ВП №63296086 є протиправними та підлягають скасуванню.
58.          Отже, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог.
59.          Положеннями частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
60.          Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
61.          Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
62.          Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
63.          Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
64.          Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
65.          Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни залишити без задоволення.
66.          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року залишити без змін.
67.          Судові витрати не розподіляються.
68.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          Н.А. Данилевич
                                                                                          С.А. Уханенко