Постанова                                      
Іменем України
 
04 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 824/67/2020
провадження № 61-12726ав21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
за участі:
секретаря судового засідання - Дернового І. В.,
представників: Бауліної В. О., Пойди О. А., Бочковського Т. О.,
учасники справи:
заявник (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «Тольяттіазот»,
суб`єкт оскарження (орган державної виконавчої служби) - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ),
заінтересована особа (боржник) - Державне підприємство «Укрхімтрансаміак»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» на дії державного виконавця -  Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Тараса Олександровича у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 27 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Тольяттіазот» до Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» про стягнення збитків,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст  вимог скарги та її обґрунтування
У травні 2021 року Публічне акціонерне товариство «Тольяттіазот»            (далі - ПАТ «Тольяттіазот») звернулося до Київського апеляційного суду як суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця - Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ)                   (далі - ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ)) Бочковського Т. О. у справі за заявою ПАТ «Тольяттіазот» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України                         (далі - МКАС при ТПП України) від 27 березня 2018 року у справі за позовом ПАТ «Тольяттіазот» до Державного підприємства «Укрхімтрансаміак»     (далі - ДП «Укрхімтрансаміак») про стягнення збитків.
На обґрунтування скарги зазначило, що ухвалою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року, задоволено заяву ПАТ «Тольяттіазот» про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 27 березня 2018 року у справі АС № 21у/2017. 
Визнано і надано дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України        від 27 березня 2018 року у справі АС № 21у/2017 за позовом                         ПАТ «Тольяттіазот» до ДП «Укрхімтрансаміак» про стягнення збитків. 
Видано виконавчий лист про стягнення з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот» 1 518 258,06 доларів США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього           1 523 982,84 дол. США.
Постановою Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Т. О. від 20 січня       2021 року відкрито виконавче провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом.
Проте постановою Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Т. О. від 30 квітня 2021 року виконавче провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).
На думку ПАТ «Тольяттіазот», такі дії державного виконавця є неправомірними, внаслідок чого було порушено його право на обов`язкове виконання судового рішення.
Заявник зазначав, що ДП «Укрхімтрансаміак» не надало державному виконавцю доказів фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим листом від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданим Київським апеляційним судом, зокрема документального підтвердження перерахування на розрахункові рахунки ПАТ «Тольяттіазот» збитків за контрактом від 24 грудня 2007 року № 026/А/2007 у розмірі              1 518 258,06 дол. США.
При цьому в матеріалах виконавчого провадження також немає доказів примусового виконання судового рішення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
ОскількиДП «Укрхімтрансаміак» не надало державному виконавцю доказів фактичного виконання судового рішення, то у державного виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі         пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».          
Також заявник вказував, що зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 518 258,06 дол. США не є фактичним виконанням рішення МКАС при ТПП України від 27 березня 2018 року у справі АС № 21у/2017 про стягнення збитків.
Посилаючись на вищевказане, ПАТ «Тольяттіазот» просило: визнати неправомірними дії Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Т. О. щодо закінчення виконавчого провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, про стягнення з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот» 1 518 258,06 дол. США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього               1 523 982,84 дол. США; скасувати постанову Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Т. О. від 30 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, про стягнення з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот»          1 518 258,06 дол. США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього 1 523 982,84 дол. США; зобов`язати Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Т. О. продовжити примусове виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, про стягнення з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот» 1 518 258,06 дол. США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього 1 523 982,84 дол. США у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року скаргу       ПАТ «Тольяттіазот» задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Т. О. щодо закінчення виконавчого провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, про стягнення з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот» 1 518 258,06 дол. США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього               1 523 982,84 дол. США.
Скасовано постанову Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Т. О. від 30 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року                № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, про стягнення з             ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот» 1 518 258,06 дол. США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього 1 523 982,84 дол. США.
В задоволенні інших вимог відмовлено. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є факт виконання рішення суду у повному обсязі та відповідно до виконавчого документа.
Зазначений висновок узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 904/1209/18,               від 01 жовтня 2020 року у справі № 914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі № 910/4071/17.
Повідомлення ДП «Укрхімтрансаміак» від 28 квітня 2021 року № 1/02.1-611, направлене на адресу державного виконавця, про виконання рішення     МКАС при ТПП України від 27 березня 2018 року у справі АС № 21у/2017 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлених листом                     ДП «Укрхімтрансаміак» від 29 січня 2020 року № 106, не підтверджує виконання боржником (ДП «Укрхімтрансаміак») рішення суду, оскільки не є документом про перерахування коштів на користь стягувача.
Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не наділений компетенцією встановлювати факт відсутності/припинення обов`язку боржнику за виконавчим документом у спосіб, не передбачений таким виконавчим документом.
Станом на 30 квітня 2021 року виконавчий лист від 30 грудня 2020 року       № 824/67/20, виданий Київським апеляційним судом, про стягнення з                    ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот» 1 518 258,06 дол. США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього 1 523 982,84 дол. США не визнаний таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або його було видано помилково, або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Державний виконавець не наділений повноваженнями щодо самостійного встановлення факту припинення обов`язку ДП «Укрхімтрансаміак» перед ПАТ «Тольяттіазот» на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог у розумінні пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».  
Оскільки ДП «Укрхімтрансаміак» не надало державному виконавцю доказів фактичного виконання в повному обсязі рішення суду, тому у останнього не було підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі          пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Виходячи з того, що дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої                 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірними, тому постанова від 30 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа       від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, про стягнення з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот» 1 518 258,06 дол. США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього                             1 523 982,84 дол. США, підлягає скасуванню.
Вимоги щодо зобов`язання державного виконавця продовжити примусове виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, задоволенню не підлягають, оскільки скасування постанови про закінчення виконавчого провадження зобов`язує державного виконавця діяти відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». 
Заявник не пропустив десятиденний строк для звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року, ДП «Укрхімтрансаміак» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити рішення про відмову ПАТ «Тольяттіазот» у задоволенні скарги на дії державного виконавця, посилаючись на порушення апеляційним судом як судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 30 квітня 2021 року № 64182668 прийнята згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір».
Станом на 31 грудня 2019 року заборгованість ПАТ «Тольяттіазот» перед     ДП «Укрхімтрансаміак», на підставі рішень МКАС при ТПП України                від 01 березня 2017 року у справі № 845у/2015, від 27 березня 2018 року у справі АС № 21у/2017, від 18 березня 2019 року у справі АС № 260р/2017,    від 16 липня 2019 року у справі № 170/2018, становить 3 836 771,14 дол. США та 646 500 грн.
Заборгованість, яка підлягає сплаті ДП «Укрхімтрансаміак» на користь     ПАТ «Тольяттіазот» на підставі рішення МКАС при ТПП України                      від 27 березня 2018 року у справі АС № 21у/2017, становить              1 523 982,84 дол. США.
Враховуючи взаємну заборгованість сторін, яка виникла з одного й того ж самого контракту, та її безспірний характер, а також з метою впорядкування взаємовідносин між ДП «Укрхімтрансаміак» та ПАТ «Тольяттіазот», ДП«Укрхімтрансаміак» провело залік зустрічних однорідних вимог, згідно з заявою про залік, оформленою листом від 29 січня 2020 року № 106, про що було повідомлено ПАТ «Тольяттіазот».
Виходячи із загальних засад Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) взаємозалік є одностороннім правочином, який породжує юридичні наслідки.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28 квітня 2021 року, у справі № 910/2891/20 за позовом                 ПАТ «Тольяттіазот» до ДП «Укрхімтрансаміак» про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлених листом від 29 січня 2020 року № 106, визнано недійсним односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлений листом від 29 січня 2020 року № 106, в частині припинення зобов`язань ДП «Укрхімтрансаміак» перед ПАТ «Тольяттіазот» за рішенням МКАС при ТПП України від 27 березня 2018 року у справі АС № 21у/2017 щодо сплати 5 724,78 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору.
При цьому суд зазначив, що вимоги, про зарахування яких                                ДП «Укрхімтрансаміак» звернулося до ПАТ «Тольяттіазот» із заявою про залік (вимоги ПАТ «Тольяттіазот» до ДП «Укрхімтрансаміак» про сплату збитків (2 069 713 дол. США, 1 518 258,06 дол. США); вимоги                           ДП «Укрхімтрансаміак» до ПАТ «Тольяттіазот» про сплату 702 257,58 дол. США заборгованості за послуги, 7 483,67 дол. США 3% річних, вимоги           ДП «Укрхімтрансаміак» до ПАТ «Тольяттіазот» про сплату 2 023 844,89 дол. США та 1 080 925,01 доларів США за надані послуги за зміненими тарифами) є зустрічними та однорідними. Підстав вважати, що зарахування цих вимог мало місце з порушенням порядку і умов, передбачених статтею 601 ЦК України, немає. Доводи ПАТ «Тольяттіазот», що заява про зарахування в цій частині не відповідає законодавству, є недоведеними, тому немає підстав для визнання правочину щодо цих вимог недійсним.
Отже, законність зарахування зустрічних однорідних вимог у погашення боргу ДП «Укрхімтрансаміак» у сумі 1 518 258,06 дол. США на підставі правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Грошові кошти у розмірі 5 724,78 дол. США, які є відшкодуванням витрат зі сплати арбітражного збору у справі АС № 21у/2017 та згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28 квітня 2021 року, у справі № 910/2891/20 не зараховані взаємозаліком,                    ДП «Укрхімтрансаміак» сплатило на користь ПАТ «Тольяттіазот» 29 квітня 2021 року.
Тобто рішення МКАС при ТПП України від 27 березня 2018 року у справі     АС № 21у/2017 виконано в повному обсязі.
Керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» Головний державний виконавець ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковський Т. О. виніс постанову від 30 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня  2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, про стягнення з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот»                  1 518 258,06 дол. США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього 1 523 982,84 дол. США.
Апеляційний суд як суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що державний виконавець не наділений повноваженнями щодо самостійного встановлення факту припинення обов`язку ДП «Укрхімтрансаміак» перед ПАТ «Тольяттіазот» на підставі повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог у розумінні положень пункту 9 частини першої               статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20 було закінчено на підставі судового рішення у справі № 910/2891/20 та сплати витрат з оплати арбітражного збору. 
При цьому державний виконавець самостійно не встановлював факт припинення обов`язкуДП «Укрхімтрансаміак» перед ПАТ «Тольяттіазот» щодо сплати збитків у розмірі 1 518 258,06 дол. США.
У порушення частини четвертої статті 82 ЦПК України апеляційний суд не врахував обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року у справі № 910/2891/20.
Крім того, ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у справі № 824/67/20 відмовлено у задоволенні заяви ДП «Укрхімтрансаміак» про визнання виконавчого листа щодо стягнення з підприємства 1 523 982,84 дол. США таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд зазначив, що оскільки виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, та питання про повернення коштів, стягнутих за виконавчим листом не ставиться, підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню немає.
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13 травня 2020 року у справі                          № 904/1209/18, від 01 жовтня 2020 року у справі № 914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі № 910/4071/17.
Проте у зазначених постановах суди не встановили законність проведеного взаємозаліку, тобто у зазначених постановах Верховного Суду немає аналогічного предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених фактичних обставин. Тому висновки, викладені у таких постановах Верховного Суду, не підлягали врахуванню судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи. 
ДП «Укрхімтрансаміак» є державним підприємством, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, тому подвійне виконання рішення МКАС при ТПП України від 27 березня 2018 року у справі                  АС № 21у/2017 призведе до спричинення матеріальних збитків, в тому числі і державі.
ПАТ «Тольяттіазот» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця з пропуском строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України, оскільки товариство як сторона виконавчого провадження має ідентифікатор доступу до виконавчого провадження № 64182668, який дозволяє сторонам виконавчого провадження в будь-який час ознайомлюватись з матеріалами виконавчого провадження та рішеннями державного виконавця.
Таким чином, ПАТ «Тольяттіазот» 30 квітня 2021 року повинно було дізнатися про закінчення виконавчого провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року                № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, у зв`язку з чим, строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця сплив 11 травня 2021 року.
Звернувшись до суду зі скаргою на дії державного виконавця 21 травня 2021 року, ПАТ «Тольяттіазот» пропустило десятиденний строк для подання такої скарги.    
Доводи інших учасників справи
ПАТ «Тольяттіазот» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що предметом скарги у цій справі є оскарження дій та рішення державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року               № 824/67/20 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції як суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, необхідні для правильного вирішення справи, здійснив оцінку оскаржуваних дій та рішень державного виконавця на відповідність Закону України «Про виконавче провадження».
Суд дійшов правильного висновку, що державний виконавець не наділений правом встановлювати факт відсутності/припинення обов`язку боржника (ДП «Укрхімтрансаміак») за виконавчим документом у спосіб, не передбачений таким виконавчим документом.
Оскільки в матеріалах виконавчого провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року                 № 824/67/20 немає доказів фактичного повного виконання судового рішення, тому дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) є неправомірними.
Згідно з чинним законодавством державний виконавець наділений правом здійснювати повноваження з примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, та не наділений правом самостійно змінювати порядок та спосіб виконання рішення суду чи змінювати резолютивну частину рішення, на виконання якого видано виконавчий документ.
Виходячи з положення пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є факт виконання рішення суду у повному обсязі у спосіб, зазначений у виконавчому документі.
Зазначений висновок викладено Верховним Судом у постановах                  від 13 травня 2020 року у справі № 904/1209/18, від 01 жовтня 2020 року у справі № 914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі № 910/4071/17 та правильно був врахований апеляційним судом як судом першої інстанції при вирішенні спору у цій справі.
Доводи апеляційної скарги ДП «Укрхімтрансаміак» про пропуск                   ПАТ «Тольяттіазот» строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.
Натомість апеляційний суд як суд першої інстанції правильно встановив, що заявником не пропущено строк звернення до суду із зазначеною скаргою, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження від 30 квітня 2021 року отримана ПАТ «Тольяттіазот» 11 травня 2021 року, у зв`язку з  чим скарга подана до суду з дотриманням строків, передбачених               статтею 449 ЦПК України.   
Посилання ДП «Укрхімтрансаміак» в апеляційній скарзі на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/2079/21 та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у справі            № 824/67/20 є безпідставними, оскільки вказаними судовими рішеннями встановлено обставини, які не входять до предмета доказування у цій справі.
Суд апеляційної інстанції як суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга ДП «Укрхімтрансаміак» є безпідставною.             
Рух справи у Верховному Суді
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі № 824/67/2020 (провадження № 61-12726ав21) та витребувано справу з Київського апеляційного суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2021 року закінчено підготовчі дії у цій справі. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 жовтня 2021 року о 10 год 00 хв за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, 28, з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні, призначеному на 07 жовтня 2021 року, оголошено перерву до 04 листопада 2021 року.
Про перерву в судовому засіданні до 04 листопада 2021 року о 10 год 00 хв повідомлено під розписку учасників справи. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27 березня 2018 року МКАС при ТПП України ухвалено рішення у справі        АС № 21у/2017 за позовом ПАТ «Тольяттіазот» до ДП «Укрхімтрансаміак» про стягнення з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот»             1 518 258,06 дол. США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього 1 523 982,84 дол. США.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року, задоволено заяву ПАТ «Тольяттіазот» про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 27 березня 2018 року у справі                  АС № 21у/2017. 
Визнано і надано дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України        від 27 березня 2018 року у справі АС № 21у/2017 за позовом                        ПАТ «Тольяттіазот» до ДП «Укрхімтрансаміак» про стягнення збитків. 
Видано виконавчий лист про стягнення з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот» 1 518 258,06 дол. США збитків, 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат з оплати арбітражного збору, а всього                             1 523 982,84 дол. США.
Постановою Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Т. О. від 20 січня       2021 року відкрито виконавче провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом.
ДП «Укрхімтрансаміак» звернулося до ПАТ «Тольяттіазот» із заявою про зарахування заліку зустрічних однорідних вимог (лист від 29 січня 2020 року № 106), у змісті якої зазначено, що, враховуючи взаємну заборгованість сторін, яка виникла з одного і того ж контракту і беззаперечний характер якої підтверджений рішеннями МКАС при ТПП України, а також з метою упорядкування взаємовідносин,ДП «Укрхімтрансаміак» вважає доцільним провести залік зустрічних вимог та сповіщає про проведення такого заліку. 
При цьому ДП «Укрхімтрансаміак» зазначило, що внаслідок проведення зарахування зустрічних однорідних вимог всі зобов`язання підприємства за рішеннями МКАС при ТПП України від 01 березня 2017 року у справі             АС № 845у/2015 та від 01 березня 2017 року у справі АС № 21у/2017 є припиненими заліком.      
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28 квітня 2021 року, у справі № 910/2891/20 за позовом                  ПАТ «Тольяттіазот» до ДП «Укрхімтрансаміак» про визнання недійсним одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлених листом від 29 січня 2020 року № 106, визнано недійсним односторонній правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлений листом від 29 січня 2020 року № 106, в частині припинення зобов`язань: ДП «Укрхімтрансаміак» перед ПАТ «Тольяттіазот»: за рішенням МКАС при ТПП України від 27 березня 2018 року у справі АС № 21у/2017 щодо сплати 5 724,78 дол. США на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору; за рішенням МКАС при ТПП України від 01 березня    2017 року у справі АС № 845у/2015 щодо сплати 8 620,72 дол. США на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, 45 000 дол. США компенсації витрат, пов`язаних із захистом інтересів позивача в МКАС при ТПП України; ПАТ «Тольяттіазот» перед ДП «Укрхімтрансаміак» за рішенням МКАС при ТПП України від 16 липня 2019 року у справі АС № 170/2018 щодо сплати 22 259,99 дол. США на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору.
У вказаному рішенні суд зазначив, що вимоги, про зарахування яких             ДП «Укрхімтрансаміак» звернулося до ПАТ «Тольяттіазот» з заявою про залік (вимоги ПАТ «Тольяттіазот» до ДП «Укрхімтрансаміак» про сплату збитків    (2 069 713 дол. США, 1 518 258,06 дол. США); вимоги ДП «Укрхімтрансаміак» до ПАТ «Тольяттіазот» про сплату 702 257,58 дол. США заборгованості за послуги, 7 483,67 дол. США 3% річних, вимоги ДП «Укрхімтрансаміак» до ПАТ «Тольяттіазот» про сплату 2 023 844,89 дол. США та 1 080 925,01 дол. США за надані послуги за зміненими тарифами) є зустрічними та однорідними. Підстав вважати, що зарахування цих вимог мало місце з порушенням порядку і умов, передбачених статтею 601 ЦК України, немає. Доводи ПАТ «Тольяттіазот», що заява про зарахування в цій частині не відповідає законодавству, є недоведеними, тому немає підстав для визнання правочину щодо цих вимог недійсним.
28 квітня 2021 року ДП «Укрхімтрансаміак» звернулося до ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) із клопотанням про закінчення виконавчого провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, на підставі пункту 9 частини першої         статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), оскільки рішення МКАС при ТПП України від 01 березня 2017 року у справі АС № 21у/2017 виконано ДП «Укрхімтрансаміак» шляхом зарахування заліку зустрічних однорідних вимог.   
ДП «Укрхімтрансаміак» надало державному виконавцю платіжне доручення від 29 квітня 2021 року № 3, за яким ним сплачено на користь ПАТ «Тольяттіазот» витрати з оплати арбітражного збору у розмірі                          5 724,78 дол. США.
Постановою Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Т. О. від 30 квітня    2021 року виконавче провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 24, частини другої                                 статті 351 ЦПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
Положенням пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.
Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено      статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод       від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». 
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У частині другій статті 451 ЦПК України зазначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
У частині восьмій статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Згідно з частиною четвертою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Приписами статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню. 
Так, пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист.
Тобто підставою закінчення виконавчого провадження відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є факт виконання рішення суду у повному обсязі та у спосіб, зазначений у відповідному виконавчому документі.   
При цьому перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний встановити факт виконання відповідного рішення боржником, зокрема, шляхом отримання від боржника доказів його виконання.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду                   від 01 жовтня 2020 року у справі № 914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі № 910/4071/17.
Суд апеляційної інстанції як суд першої інстанції встановив, що постановою Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) Бочковського Т. О. від 30 квітня 2021 року виконавче провадження № 64182668 з примусового виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, закінчено на підставі пункту 9 частини першої           статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду виконано в повному обсязі шляхом набуття законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року у справі                  № 910/2891/20, яким підтверджено законність зарахування зустрічних однорідних вимог між ДП «Укрхімтрансаміак» та ПАТ «Тольяттіазот», та сплати ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот»                5 724,78 дол. США у рахунок відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору.  
Разом з тим згідно з виконавчим листом від 30 грудня 2020 року                   № 824/67/20, виданим Київським апеляційним судом, і на підставі якого відкрито виконавче провадження № 64182668, з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ПАТ «Тольяттіазот» підлягали до стягнення збитки у розмірі            1 518 258,06 дол. США та витрати з оплати арбітражного збору у розмірі 5 724,78 дол. США.
ДП «Укрхімтрансаміак» надало державному виконавцю платіжне доручення від 29 квітня 2021 року № 3, за яким ним сплачено на користь ПАТ «Тольяттіазот» витрати з оплати арбітражного збору у розмірі 5 724,78 дол. США.
При цьому доказів сплати збитків у розмірі 1 518 258,06 дол. США, про що зазначено у виконавчому листі № 824/67/20, виданому 03 грудня 2020 року Київським апеляційним судом, ДП «Укрхімтрансаміак» не надало.
Таким чином, державний виконавець не провів перевірку фактичного виконання судового рішення та не вжив всіх можливих заходів для повного виконання рішення згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, державний виконавець не мав правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої                  статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1, частиною другою статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Постановапро закінчення виконавчого провадження від 30 квітня 2021 року прийнята відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а державний виконавець діяв в межах повноважень, визначених статтею 19 Конституції України та положеннями Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому слід зазначити, що у контексті засадничого положення           статті 19 Конституції України відсутність у Законі України «Про виконавче провадження» повноважень державного виконавця змінювати спосіб виконання рішень, не слід розуміти як таку, що надає право державному виконавцю самостійно розширювати межі своїх обов`язків, встановлених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».  
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції як суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального, фактичного виконання судового рішення у повному обсязі, у зв`язку з чим така постанова державного виконавця підлягає скасуванню. 
Також суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що в силу положень Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не наділений компетенцією встановлювати факт відсутності/припинення обов`язку боржника за виконавчим документом у спосіб, не передбачений таким виконавчим документом.
Крім того, слід зазначити, що наявність відповідного боргу чи його відсутність, є предметом доказування у спорі про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, при розгляді якого згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою.  
Разом з тим, заявник не позбавлений права звернутися за захистом свого порушеного права і у інший спосіб, передбачений законом.
Доводи заявника про виконання ним рішення МКАС при ТПП України         від 27 березня 2018 року у справі АС № 21у/2017 у повному обсязі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог між ДП «Укрхімтрансаміак» та ПАТ «Тольяттіазот», законність якого підтверджено рішенням суду, і стало підставою для висновку державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є помилковими, оскільки стягувач        ПАТ «Тольяттіазот» заперечує виконання рішення суду в повному обсязі. 
Відмовляючи у задоволенні вимоги ПАТ «Тольяттіазот» про зобов`язання державного виконавця продовжити примусове виконання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року № 824/67/20, виданого Київським апеляційним судом, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що задоволення такої вимоги не відновлює порушених прав та інтересів заявника, оскільки скасування постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження зобов`язує останнього діяти згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Тольяттіазот» подано скаргу на дії державного виконавця з пропуском строку для звернення з такою скаргою колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За приписами статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:         а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Як правильно встановив суд апеляційної інстанції, копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 квітня 2021 року отримано     ПАТ «Тольяттіазот» 11 травня 2021 року, що підтверджується копією конверта, на якому вказано дату отримання - 11 травня 2021 року                  (т. 1, а. с. 16) та роздруківкою з офіційного веб-сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» про вручення відправлення 11 травня 2021 року       (т. 1, а. с. 17). 
Отже, звернувшись до суду зі скаргою 21 травня 2021 року, заявник не пропустив десятиденний строк, передбачений статтею 449 ЦПК України.  
Посилання заявника в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду     від 26 вересня 2019 року у справі № 740/3790/14 (провадження                      № 61-24763св18) є безпідставним, оскільки висновок у цій справі і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Так, у справі № 740/3790/14, на яку посилається заявник у апеляційній скарзі, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що заявниця довідалася про постанову від 23 січня 2015 року про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження за допомогою ідентифікатору доступу із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який вказано у постанові про відкриття виконавчого провадження, копію якої вона отримала 19 березня 2015 року. При цьому суд зазначив, що із цієї дати вона мала реальну можливість встановити ймовірність порушення її прав у виконавчому провадженні, оскільки їй не надсилалася як постанова про закінчення виконавчого провадження, так і постанова про приєднання до зведеного виконавчого провадження. Звернення заявника до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця лише у лютому 2016 року свідчить про пропуск нею строку, передбаченого статтею 385 ЦПК України. 
Натомість у справі, яка переглядається, 05 травня 2021 року ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (місто Київ) направило на адресу      ПАТ «Тольяттіазот» постанову про закінчення виконавчого провадження    від 30 квітня 2021 року, яку останнім отримано 11 травня 2021 року. 
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо врахування апеляційним судом як судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 травня 2020 року у справі № 904/1209/18, від 01 жовтня 2020 року у справі № 914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі № 910/4071/17, які не підлягають до застосування у цій справі, оскільки зроблені вони у справах, які не є подібними, а саме: інший предмет спору, інша сфера правового регулювання та судами встановлено інші фактичні обставини, враховуючи наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах від 13 травня 2020 року у справі № 904/1209/18, від 01 жовтня 2020 року у справі № 914/3703/15, від 16 січня 2021 року у справі                     № 910/4071/17 Верховний Суд виклав висновок щодо застосування положення пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим при розгляді цієї справи суд апеляційної інстанції як суд першої інстанції міг враховувати такі висновки.
Верховний Суд відхиляє як помилкові доводи апеляційної скарги                 ДП «Укрхімтрансаміак», що відповідно до принципу jura novit curia «суд знає закони» неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (постанови Великої Палати Верховного суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження          № 14-473цс18), від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц (провадження № 14-17цс19), від 11 вересня 2019 року у справі                        № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19). З`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду   від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).
У справі, яка переглядається, ПАТ «Тольяттіазот» звернулося зі скаргою на дії державного виконавця, в якій зазначило правове обґрунтування підстав для такого звернення з посиланням на відповідні норми матеріального та процесуального права, які є правильними.
Тому суд апеляційної інстанції як суд першої інстанції не мав підстав для зміни кваліфікації спірних правовідносин та застосування інших правових норм, ніж ті, на які посилався заявник у скарзі на дії державного виконавця.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 14 січня      2021 року у справі «Гусєв проти України», заява № 25531/12, нагадав, що принципи змагальності та рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять його в явно гірше становище порівняно з його опонентом (рішення ЄСПЛ у справах «Авотіньш проти Латвії, заява № 17502/07, ЄСПЛ 2016, та «Регнер проти Чехії», заява   № 35289/11, від 19 вересня 2017 року. До того ж, право на змагальний судовий процес, в принципі, означає надання сторонам можливості ознайомлюватися та коментувати всі надані докази або подані зауваження з метою впливу на рішення суду. Крім того, сторони повинні мати можливість подати будь-які докази, необхідні для того, аби їхні вимоги задовольнили (рішення ЄСПЛ у справі «Клінік дез Акація та інші проти Франції» (Clinique des Acacias and Others v. France), заява № 65399/01 та         3 інші заяви, від 13 жовтня 2005 року). До того ж, суд, який розглядає справу, повинен сам дотримуватися принципу змагальності, наприклад, якщо він розглядає справу на підставі обґрунтування або заперечення, висловленого ним за власною ініціативою (рішення ЄСПЛ у справі         «Чепек проти Чехії», заява № 9815/10, від 05 вересня 2013 року).
Ураховуючи викладене, ухвала Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року як суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України; суд повно та всебічно розглянув справу, встановив усі фактичні обставини справи, надав належну оцінку наданим доказам та дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки заявником доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. 
Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції як судом першої інстанції норм процесуального права.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, встановивши відсутність підстав для скасування ухвали Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.
Оскільки апеляційну скаргу ДП «Укрхімтрансаміак» залишено без задоволення, тому підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в апеляційному порядку, немає. 
Керуючись статтями 24, 351, 368, 376, 381-384, 447-451 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» залишити без задоволення.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               І. М. Фаловська
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
                                                                                                            В. А. Стрільчук
 
Повний текст постанови виготовлено 09 листопада 2021 року.