Ухвала    
 
01 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 454/2280/16-ц
провадження № 61-19236ск21    
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                       Тітова М. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу   ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом компенсації та визнання права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 ідеальну частку будинку по АДРЕСА_1 шляхом компенсації вартості цієї частки та визнати за нею право власності на цю ідеальну частку.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 належить 1/2 ідеальна частка спірного будинку, ОСОБА_1 належить 1/3 будинку та відповідачці                    ОСОБА_2 - 1/6 його частка. Відповідачка є колишньою невісткою                   ОСОБА_3 . Спільне проживання та користування майном є неможливим з огляду на неприязні відносини. Відповідачка не проживає в спірному будинку. Виділити в натурі 1/6 частину спірного будинку неможливо, в добровільному порядку ОСОБА_2 відмовляється відчужити дану частку. Позивач вказує, що частка відповідачки є незначною та припинення права на цю частку не завдасть їй істотної шкоди.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року позов задоволено.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 ідеальну частку будинку АДРЕСА_1 шляхом компенсації вартості цієї частки за рахунок позивача.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 .
Грошові кошти в сумі 133 845 грн внесені ОСОБА_3 згідно платіжного доручення № 9000646521 від 09 грудня 2016 року, р/р: НОМЕР_1, отримувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, код отримувача: 26306742, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, призначення платежу: компенсація вартості 1/6 частки будинку по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , справа 454/2280/16-ц, вирішено виплатити               ОСОБА_2 .
Повернуто ОСОБА_2 частину оплати за проведення судової експертизи в сумі 19 468 грн, із сплачених останньою 21 980 грн, згідно квитанції № 35 від 08 травня 2019 року, р/р 31254296102902, отримувач: УДКУ у Львівській області Львівський НДІ судових експертиз, ЄДРПОУ:23272864, ФО:820172.
Постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову    ОСОБА_1 до   ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майнішляхом компенсації та визнання права власності.
23 листопада 2021 року    ОСОБА_1 звернулась до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у вказаній цивільній справі, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня                2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу                        у розмірі 2 270 грн.
 
Згідно з частиною першою статті 176 ЦПК України ціна позову визначається:                    1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; 4) у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки; 5) у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки; 6) у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік; 7) у позовах про припинення платежів або видач - сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік; 8) у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки; 9) у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; 10) у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
Предметом позову у цій справі є визнання права власності на 1/6 частку житлового будинку з припиненням права спільної часткової власності     ОСОБА_2 на 1/6 частку та присудженням їй грошової компенсації замість цієї частки, вартість якої визначено у розмірі  133 845 грн.
 
Отже, ціна позову в даній справі становить 133 845 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*100=227 000 грн).
 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом  2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, так і для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом компенсації та визнання права власності.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                       Є. В. Коротенко
 
         А. Ю. Зайцев
 
         М. Ю. Тітов