ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 р.	Справа № 520/7563/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
                    представник відповідача Коваль І.В.
                    представник позивача Ляпін Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції  у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків по справі № 520/7563/21
за позовом ОСОБА_1      
до     Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області                      
про визнання дій протиправними, скасування реєстраційної операції 

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області, в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області з приводу зняття з обліку автомобіля Mersedes-Benz Sprinter 319 CDI, WDB НОМЕР_1 ; 
- скасувати реєстраційну операцію - "Зняття з обліку у зв`язку зі скасуванням реєстрації" від 06.06.2021р. автомобіля Mersedes-Benz Sprinter 319 CDI, WDB   НОМЕР_1 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, отже є таким, що підлягає скасуванню. В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідач, скасовуючи реєстрацію транспортного засобу марки Mersedes-Benz Sprinter 319 CDI, WDB НОМЕР_1 , помилково прийшов до висновку про фіктивність чи підробку сертифікату відповідності, оскільки при первинній реєстрації цього транспортного засобу не було виявлено будь-яких фіктивних чи підроблених документів, а тому висновки відповідача про підробку (фіктивність) документів, на підставі яких був зареєстрований вищезазначений транспортний засіб, грунтуються виключно на підставі самого висновку, однак повноваженнями щодо встановлення таких фактів він не наділений. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. 
Представник відповідача, наполягаючи на законності  та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване  рішення без змін.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09.04.2016р. за митною декларацією №204020001/2016/001892 автомобіль автомобіля Mersedes-Benz Sprinter 319 CDI, НОМЕР_2 був ввезений на територію України Приватним підприємством «Імпортавто».
04.07.2016р. між ПП «Імпортавто» та гр. ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобілю № IMPR-78377/2016р.
В подальшому 09.11.2016 транспортний засіб було перереєстровано по договору укладеному в ТСЦ (Центр 6347) на гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 .
Під час комплексної перевірки організації службової діяльності регіональних та територіальних сервісних центрів МВС у Волинській області, проведеної у період із 20 по 24 березня 2017 року згідно з наказом ГСЦ МВС від 16.03.2017 № 62, були виялені порушення при державній реєстрації ряду транспортних засобів, серед яких MERCEDES BENZ SPRINTER 319 CDI , кузов НОМЕР_3 .
Так, 28.07.2016 було здійснено державну реєстрацію транспортного засобу MERCEDES BENZ SPRINTER 319 CDI , кузов НОМЕР_3 , 2011 р.в., свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , сертифікат відповідності UA1.173.0022907-16, виданий ОС ТОВ «УКР-ТЕСТ-СТАНДАРТ» (державна система сертифікації «УкрСЕПРО»), який не входив до переліку уповноваженого на видачу такого виду сертифікатів. Власник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_2 .
У висновку Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Волинській області від 31.05.2017р. №31/3-1407 за результатами перевірки законності державної реєстрації транспортних засобів, здійсненої у ТСЦ 0741 провідним спеціалістом відділу реєстраційно-екземенаційної роботи та взаємодії із суб`єктами господарювання Регіонального центру МВС у Волинській області Трохимчук В.В., останній, з огляду на встановлені порушення,  вважав би: Територіальному сервісному центру 0741 РСЦ МВС у Волинській області скасувати державну реєстрацію, зокрема, транспортного засобу MERCEDES BENZ SPRINTER 319 CDI, кузов НОМЕР_3 . 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, встановивши факт підробки сертифікату відповідності, на підставі якого була здійснена реєстрація транспортного засобу, що підтверджується листами уповноважених органів, відповідач правомірно прийняв висновок про скасування реєстрації ТЗ транспортний засіб MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 319 CDI, кузов НОМЕР_3 , що належить позивачу, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про дорожній рух"  (далі - Закон) цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно форм власності та господарювання.
Стаття 30 вищезазначеного Закону передбачає, що конструкція транспортних засобів повинна відповідати вимогам сучасних правил, нормативів і стандартів, встановленим рівням викидів забруднюючих речовин в атмосферу, а нормативно-технічна документація має бути узгоджена з відповідними уповноваженими державними органами. Перед початком серійного виробництва транспортних засобів або їх складових частин проводяться спеціальні випробування і за їх позитивними наслідками видається сертифікат встановленої форми.
Згідно зі ст. 31 цього Закону, транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність діючим стандартам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ГЮН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.
Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року затверджено "Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", згідно з пунктом 1 якого визначено, що цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Пункт 8 цього Порядку передбачає, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком.
У разі митного оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, які ввозяться на митну територію України, за електронною митною декларацією така декларація, засвідчена електронним цифровим підписом відповідальної посадової особи митного органу, передається за допомогою засобів інформаційно- телекомунікаційних систем органам МВС.
Згідно з п.10 вищезазначеного Порядку, державна реєстрація транспортних засобів, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів країни, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до сервісного центру МВС.
Спеціальним нормативно-правовим актом, що прийнятий з метою регулювання ввезення на митну територію України та проведення першої реєстрації ввезених або виготовлених в Україні транспортних засобів, а також поетапного запровадження в Україні міжнародних екологічних вимог до транспортних засобів, є Закон України "Про деякі питання ввезення на митну територію України та реєстрації транспортних засобів" від 06 липня 2005 року.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про деякі питання ввезення на митну територію України та реєстрації транспортних засобів" пропуск на митну територію України з метою вільного обігу та першу реєстрацію в Україні транспортних засобів за кодами товарних позицій 8701 20, 8702, 8703, 8704, 8705 згідно з УКТ ЗЕД як вироблених в Україні, так і ввезених на митну територію України, нових і таких, що були в користуванні, здійснюють за умови їх відповідності екологічним нормам: не нижче рівня "ЄВРО-3" - з 1 січня 2013 року, за винятком транспортних засобів, вироблених в Україні або ввезених на митну територію України до дати введення екологічних норм не нижче рівня "ЄВРО-3" як обов`язкових; не нижче рівня "ЄВРО-4" - з 1 січня 2014 року, за винятком транспортних засобів, вироблених в Україні або ввезених на митну територію України до дати введення екологічних норм не нижче рівня "ЄВРО-4" як обов`язкових; не нижче рівня "ЄВРО-5" - з 1 січня 2016 року, за винятком транспортних засобів, вироблених в Україні або ввезених на митну територію України до 31 грудня 2015 року включно; не нижче рівня "ЄВРО-6" - з 1 січня 2018 року, за винятком транспортних засобів, вироблених в Україні або ввезених на митну територію України до 31 грудня 2017 року включно.
Стаття 3 цього Закону передбачає, що документом, що засвідчує відповідність транспортних засобів вимогам технічних регламентів та національних стандартів, є сертифікат або інший документ про підтвердження відповідності, виданий згідно із законодавством України, що вказує, якому саме рівню екологічних норм відповідає за конструкцією транспортний засіб ("ЄВРО-2" - "ЄВРО-6" або іншому рівню). Позначення рівня екологічних норм, якому відповідає транспортний засіб, має бути внесено до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Згідно з ч.1 ст.34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.
Частина 4 ст.34 Закону України "Про дорожній рух" передбачає, що державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно з ч.9 ст.34 Закону України "Про дорожній рух" власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОС ТОВ "УКР-ТЕСТ-СТАНДАРТ" (державна система сертифікації УкрСЕПРО), яким видано сертифікат відповідності № UA1.173.0022907-16, не мало повноважень на видачу сертифікатів відповідності згідно з новим порядком, чим порушено норми Декрету Кабінету Міністрів України від 10 травня 1993 року №46-93 "Про стандартизацію і сертифікацію" (далі - Декрет).
Так, відповідно до ст.13 Декрету, сертифікація продукції в державній системі сертифікації поділяється на обов`язкову та добровільну. Сертифікація продукції в державній системі сертифікації здійснюється призначеними на те органами з сертифікації - підприємствами, установами і організаціями з метою: запобігання реалізації продукції, небезпечної для життя, здоров`я та майна громадян і навколишнього природного середовища; сприяння споживачеві в компетентному виборі продукції; створення умов для участі суб`єктів підприємницької діяльності в міжнародному економічному, науково-технічному співробітництві та міжнародній торгівлі.
Відповідно до статті 15 зазначеного Декрету, обов`язкова сертифікація на відповідність вимогам нормативних документів проводиться органами з сертифікації незалежно від форми власності виключно в державній системі сертифікації. Обов`язкова сертифікація в усіх випадках повинна включати перевірку та випробування продукції для визначення її характеристик і подальший державний технічний нагляд за сертифікованою продукцією.
Згідно зі статтею 16 Декрету, під час проведення сертифікації та у разі позитивного рішення органу з сертифікації заявникові видається сертифікат та право маркувати продукцію спеціальним знаком відповідності.
Підпунктом 22 пункту 3 розділу X Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 15 січня 2015 року № 124-VIII «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», який набрав чинності 10 лютого 2016 року внесено зміни до Декрету, зокрема з 1 січня 2016 року виключено абзац другий статті 27 Декрету, яким було передбачено, що нові і такі, що були у користуванні, транспортні засоби, а також вузли, агрегати та частини до них, що ввозяться на митну територію України суб`єктами підприємницької діяльності або фізичними особами, підлягають обов`язковій сертифікації відповідно до чинного законодавства.
Разом з тим, 10 лютого 2000 року Україна приєдналася до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі приписів від 20 березня 1958 року (далі - «Женевська Угода 1958 року»).
З метою виконання цієї Угоди з поправками 1995 року і до законодавчого врегулювання і адаптації законодавства України у сфері забезпечення безпеки експлуатації транспортних засобів до законодавства Європейського Союзу, Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання» №738 від 9 червня 2011 року.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 червня 2011 року №738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання» (далі - «Постанова №738») встановлено, що пропуск колісного транспортного засобу, який підлягає державній реєстрації в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС (далі - «транспортний засіб»), предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення (далі - «обладнання»), на митну територію України з метою вільного обігу, а також перша державна реєстрація транспортного засобу, введення в обіг обладнання здійснюється за наявності сертифіката відповідності, виданого згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання.
Пунктом 3 Постанови №738 визначено, що сертифікат відповідності видається:
- виробником або його уповноваженим представником - резидентом України (далі - «виробник») на кожний транспортний засіб або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання;
- уповноваженими органами або органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, призначеними Міністерством інфраструктури, на кожний новий транспортний засіб або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на ті, що були у користуванні.
На виконання Постанови №738 наказом Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року №521 встановлений «Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання» та «Порядок ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів та обладнання».
Отже, єдиною законодавчо передбаченою процедурою видачі сертифікатів на транспортні засоби та їх частини є оцінка їхньої відповідності згідно з положеннями «Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання» та «Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання», затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 521 від 17 серпня 2012 року.
До органів із сертифікації, які уповноважені на виконання робіт із затвердження типу та індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, їх частин та обладнання та органів із сертифікації, призначених на виконання робіт з індивідуального затвердження колісних транспортних засобів відповідно до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання відносяться:
- Державне підприємство «Державний автотранспортний науково-дослідний та проектний інститут» (наказ Міністерства інфраструктури України від 1 березня 2013 року №126);
- Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (наказ Міністерства інфраструктури України від 29 березня 2016 року №121);
- Державне підприємство «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №209);
- Державне підприємство «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №212);
- Державне підприємство «Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №212);
- Державне підприємство «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №212);
- ТзОВ «Рівнестандарт», місто Рівне (наказ Міністерства інфраструктури України від 6 вересня 2016 року №306);
- Державне підприємство «Харківстандартметрологія», місто Харків (наказ Міністерства інфраструктури України від 22 вересня 2016 року №322).
Перелік органів з сертифікації, які видають вищенаведені сертифікати відповідності, оприлюднений на сайті Міністерства інфраструктури України у розділі «Діяльність Комісії Міністерства інфраструктури України з питань забезпечення виконання Женевської Угоди 1958 року».
Проаналізувавши наведені норми чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що сертифікат відповідності дорожнього транспортного засобу, виданий ОС ТОВ "УКР-ТЕСТ-СТАНДАРТ" (державна система сертифікації «УкрСЕПРО»), може бути підставою для проведення державної реєстрації транспортного засобу за умови його видачі до 1 січня 2016 року і дійсності на час проведення реєстраційних дій.
За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поданий позивачем для реєстрації транспортного засобу сертифікат відповідності, зареєстрований в реєстрі системи УкрСЕПРО з терміном дії з 19 квітня 2016 року до 18 квітня 2017 року, не є належним сертифікатом відповідності згідно з Порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року №521.
Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 7 лютого 2019 року у справі №804/1736/17, від 11 червня 2019 року у справі №803/1457/16, від 24 липня 2019 року у справах №803/1599/16, №817/2391/16, від 4 липня 2019 року у справі №803/1496/16, від 8 серпня 2019 року у справі №803/1495/16, від 28 жовтня 2019 року у справі №822/1631/16, від 28 листопада 2019 року у справах №815/2084/17, №803/1488/16.
Таким чином, встановивши факт неналежності та недостовірності сертифікату відповідності, на підставі якого була здійснена первинна реєстрація ТЗ, що підтверджується листами уповноважених органів, відповідач правомірно прийняв висновок про скасування реєстрації транспортного засобу марки MERSEDES BENZ, модель SPRINTER 518 CDI, WDB 90663718540530, що належить позивачу.
Щодо доводів апелянта про те, що скасування державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу можлива у разі виявлення факту фіктивності чи підробки документів, за якими проводилася реєстрація і ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, то колегія суддів не приймає такі до уваги і вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з абз. 3 п.40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. Якщо виявлено факт підроблення митних документів, їх ксерокопії з необхідним поясненням надсилаються до органів доходів і зборів, у зоні діяльності яких проживають особи, за якими зареєстровані відповідні транспортні засоби.
З системного аналізу вищезазначеної правової норми вбачається чіткий алгоритм дій, а саме: виявлення транспортних засобів зареєстрованих (перереєстрованих) за фіктивними чи підробленими документами, скасування державної реєстрації (перереєстрації), передача усіх відповідних документів до відповідного органу досудового розслідування.
Таким чином, встановивши факт реєстрації транспортного засобу за підробленими чи фіктивними документами, реєстраційний орган має усі правові підстави для скасування державної реєстрації транспортного засобу.
Колегія суддів зазначає, що згаданий вище сертифікат відповідності був виданий неуповноваженим органом із сертифікації, а тому підлягає кваліфікації у якості фіктивного письмового документа, а тому відповідачем правомірно винесено висновок про скасування державної реєстрації транспортного засобу позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №803/1457/16, від 4 липня 2019 року у справі №803/1496/16, від 31 січня 2020 року у справі №140/2101/18, від 31 березня 2020 року у справі №140/1321/19 за аналогічних обставин.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки відповідач діяв у спосіб, на підставі та в межах наданих йому повноважень у зв`язку з виявленням факту підробки сертифікату відповідності, на підставі якого була здійснена реєстрація транспортного засобу, а тому висновок в частині скасування реєстрації транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 319 CDI, WDB 90663718540530 прийнято правомірно, як і наслідок, правомірно скасовано реєстрацію вказаного транспортного засобу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2021 по справі                       № 520/7563/21 залишити без змін.    
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  13.12.2021 року