ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9256/21 Справа № 216/7013/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Комунальне підприємство «Житлово – експлуатаційна організація №20»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від  20 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять -
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Житлово – експлуатаційна організація №20» (надалі КП «ЖЕО №20»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Виконавчий комітет Центрально – Міської районної у місті ради про захист прав споживача. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 17 липня 2020 року між ним та Виконавчим комітетом Центрально-Міської районної у місті ради був укладений договір найму житла, що перебуває у комунальній власності міста, відповідно до якого позивачу та членам його сім`ї було надано в користування житлове приміщення у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до зазначеного договору, позивач зобов`язався у місячний термін укласти договори про надання комунальних послуг з утримання будинку з визначеними у встановленому порядку виконавцями послуг у місті Кривому Розі, здійснювати щомісяця у встановлені строки обов`язкову оплату за надані послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території. 
28 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 та члени його сім`ї зареєстрували своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . З відомостей КОМДФС «Нова-Ком» позивач дізнався, що за квартирою АДРЕСА_2 , нарахована велика сума заборгованості за комунальні платежі, в тому числі заборгованість перед КП «ЖЕО №20» у розмірі 2 263,12 грн. за утримання будинку та території, а також за послуги з надання холодної води та відведення в сумі 542,44 грн.
Враховуючи, що право користування на квартиру позивач набув лише 17 липня 2020 року, позивач вважає, що відповідач безпідставно нарахував йому заборгованість попереднього власника квартири, яка виникла до моменту надання йому квартири, а тому просив суд: зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку  ОСОБА_1  за квартирою  АДРЕСА_2  заборгованість попереднього власника квартири за період до 17 липня 2020 року за утримання будинку та території в сумі 2 263,12 грн. та за послуги з надання холодної води та відведення в сумі 542,44 грн.
Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від  20 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано, що згідно договору найму житла, а саме квартири, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 та яка перебуває у комунальній власності міста від 17 липня 2020 року, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника на позивача, не містить згоди позивача щодо такого переведення боргу.
Також позивач звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять доказів про вчинення позивачем правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг за утримання будинку та прибудинкової території попереднього власника зазначеної квартири.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 та Виконавчим комітетом Центрально-Міської районної у місті ради укладено договір найму житла, що перебуває у комунальній власності міста №16 17 липня 2020 року (а.с. 5-6), згідно з яким у користування позивача та членів його сім`ї була передана квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
17 липня 2020 року ОСОБА_1 видано ордер на жиле приміщення №1434 на підставі рішення виконкому Центрально – Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу №232 від 16 липня 2020 року (а.с. 7).
Згідно довідки №5, виданої Криворізькою об`єднаною міською довідково - інформаційної служби 28 липня 2020 року, позивач та члени його сім`ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Відповідно до довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби №21 та №9, за колишнім користувачем квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 рахується заборгованість за утримання будинку та території в сумі 2 263,12 грн. та за послуги з надання холодної води та відведення в сумі 542,44 грн. (а.с. 8-9).
Згідно листа комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №20» №29 від 08 жовтня 2020 року, повідомлено позивача ОСОБА_1 , що діючим законодавством не передбачено списання боргів з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги (а.с. 10).
Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача виключити з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 за квартирою АДРЕСА_2 заборгованість попереднього власника квартири за період до 17 липня 2020 року за утримання будинку та території в сумі 2 263,12 грн. та за послуги з надання холодної води та відведення в сумі 542,44 грн., позивач посилався на те, що право користування на квартиру  АДРЕСА_2 ,  він набув лише 17 липня 2020 року, тому вважає, що відповідач безпідставно нарахував йому заборгованість попереднього власника квартири, яка виникла до моменту надання йому квартири.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права є неправильним та неефективним, оскільки КП «ЖЕО №20» не заявляв вимоги до позивача про стягнення заборгованості, що утворилась за період проживання колишнього власника та у своєму листі лише зазначає про неможливість її списання з тих підстав, що така процедура не передбачена чинним законодавством України. Зобов`язання відповідача виключити з обліку по особовому рахунку вищевказану заборгованість може позбавити права КП «ЖЕО №20» пред`явити свої вимоги до особи, внаслідок дій чи бездіяльності якої утворилася спірна заборгованість. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Однак, рішення суду не відповідає зазначеним нормам Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно ч. 1 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За змістом статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13, підстав відступити від зазначеного висновку не встановлено.
Відповідно до статей 66,67,162 ЖК України,за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України,на власника покладається тягар утримання майна .
Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.
Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19 (провадження N 61-3604 св 20).
Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки №5, виданої Криворізькою об`єднаною міською довідково - інформаційної служби 28 липня 2020 рок, у позивач та члени його сім`ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8) та доказів щодо взяття позивачем на себе обов`язку зі сплати боргів за житлово-комунальні послуги ОСОБА_4 матеріали справи не містять.
Згідно листа комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №20» №29 від 08 жовтня 2020 року, повідомлено позивача ОСОБА_1 , що діючим законодавством не передбачено списання боргів з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги (а.с. 10).
Тобто, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявність чужого боргу за надані послуги на особовому рахунку квартири, в якій на теперішній час зареєстрований позивач та члени його сім`ї, тягне за собою безпідставне надсилання за цією адресою відповідних повідомлень щодо наявності боргу та порушує права позивача.
Відповідно до положень статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб, який не суперечить закону.
Отже, з урахуванням тих обставин, колегія вважає за можливе застосувати ефективний спосіб, відповідно до положень статті 5 ЦПК України, зобов`язавши відповідача здійснити коригування, шляхом виключення з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 заборгованості попереднього власника квартири за період до 17 липня 2020 року за утримання будинку та території в сумі 2 263,12 грн. та за послуги з надання холодної води та відведення в сумі 542,44 грн.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту свого цивільного права є неправильним та неефективним, оскільки позивач не звертався з вимогами про списання заборгованості з особового рахунку, що тягне за собою анулювання цієї заборгованості та неможливість її отримання відповідачем, натомість позивачем заявлено ефективний спосіб, відповідно до положень статті 5 ЦПК України, а саме, зобов`язання відповідача здійснити коригування, шляхом виключення з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 заборгованості попереднього власника квартири за період до 17 липня 2020 року за утримання будинку та території в сумі 2 263,12 грн. та за послуги з надання холодної води та відведення в сумі 542,44 грн.
Подібні висновки викладені Верховним Судом України у Постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13 та Верховним Судом у Постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16-ц та Постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову, а тому при задоволенні позовних вимог позивача судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 840,80 грн. та за розгляд апеляційної скарги 1 261,20 грн., який відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від  20 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги   ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово – експлуатаційна організація №20» - задовольнити.
Зобов`язати Комунальне підприємстве «Житлово – експлуатаційна організація №20» виключити з обліку по особовому рахунку ОСОБА_1 за квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованості попереднього власника, яка утворилась за період до 17 липня 2020 року, за утримання будинку та території в сумі 2 263 (дві тисячі двісті шістдесят три) гривні 12 (дванадцять) копійок, та за послуги з надання холодної води та відведення в сумі 542 (п`ятсот сорок дві) гривні 44 (сорок чотири) копійки.
Стягнути з Комунального підприємства «Житлово – експлуатаційна організація №20» на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок за розгляд справи в суді першої інтонації та 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривень 20 (копійок) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: