Справа № 447/1875/19                                Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р. 
Провадження № 22-ц/811/402/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:3

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
секретаря: Скакун І.А.
за участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1   на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування вартості частки та припинення права на частку у спільному майні,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила припинити право ОСОБА_5 на частку у спільному майні. 
В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17.12.2010 та додаткового рішення від 20.01.2011 в порядку спадкування за законом їй та відповідачу ОСОБА_5 належить по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , крім самочинної прибудови, що позначена в технічному паспорті під літерою А'-1, розміром 3.31x9.00 м. В даному будинку проживає позивачка з сім`єю сина ОСОБА_6 в складі семи чоловік і для вселення в будинок іншої сім`ї фактично немає місця. Вони спільно пропонували допомогу ОСОБА_7 у будівництві іншого житлового будинку, на що остання погодилась. В подальшому ОСОБА_7 відмовилась від запропонованого варіанту та звернулась до Миколаївського районною суду Львівської області про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. В ході розгляду даної справи судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку експертизи розділити житловий будинок з надвірними будівлями, що по АДРЕСА_1 та встановити порядок користування ним – неможливо. Позивач зазначала, що ОСОБА_5 чинить перешкоди в користуванні будинком шляхом вселення сторонніх осіб, створення конфліктів та звернення до суду з різними позовами, зокрема про виселення позивача та її сім`ї. З огляду на це, ОСОБА_3 просила суд припинити право ОСОБА_5 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 з дня отримання ОСОБА_5 грошової компенсації від ОСОБА_3 , та визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за ОСОБА_3 .
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування вартості частки та припинення права на частку у спільному майні – задоволено.
Припинено право ОСОБА_5 на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини житлового будинку, господарських будівель, що по АДРЕСА_1 з дня отримання ОСОБА_5 грошової компенсації від ОСОБА_3 та визнати з цієї дати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель, що по АДРЕСА_1 .
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила  ОСОБА_1 ,В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про те, що припинення права власності на належну їй Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями (на земельній ділянці більше 10 сотих), і стягнення на її користь 29612,50 грн не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника. Також вважає, що позивачем не додано жодних доказів про те, що спільне володіння і користування майном є неможливим для співвласників. Звертає увагу на те, що нею не заявлялось клопотання про призначення експертизи, оскільки вона не погоджується на отримання грошової компенсації. Вважає, що суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
13.04.2021 представник позивачки ОСОБА_8 подала відзив на апеляційну скаргу відповідачки.
Погоджуючись з рішенням суду, зазначає, що апеляційна скарга є безпідставна та до задоволення не підлягає. Вказує, що відповідач не подала жодних доказів на спростування тверджень позивача. Неможливість технічного поділу житлового будинку, з виділенням відповідачці частки в натурі, на думку представника, свідчить про те, що частка, належна ОСОБА_1 ( ОСОБА_9 ) є незначною.
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_8 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2010 у справі №2-67/2010 визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 .
Додатковим рішенням від 20 січня 2011 у цій же справі уточнено «визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, крім самочинної прибудови, що позначена в технічному паспорті під літерою А'-1. розміром 3.31x9.00 м, та знаходиться у АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, крім самочинної прибудови, що позначена в технічному паспорті під літерою А'-1, розміром 3.31x9.00 м, та знаходиться у АДРЕСА_1 ».
Згідно технічного паспорта житловий будинок А-1 1960 року побудови, загальною площею 39 кв.м, з якої житлова 31,1 кв.м, складється з приміщень: коридор площею 3,3 кв.м, коридор площею 4,6 кв.м, житлова кімната площею 11,9 кв.м, житлова кімната площею 19,2 кв.м. Частина житлового будинку А'-1 1998 року побудови збудована самочинно, відтак не береться судом до уваги.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_7 на праві приватної власності окрім 1/2 частки спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 належить також квартира за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої відповідач являється одноосібно, придбана на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2016.
Згідно довідки про склад сім`ї в буд. АДРЕСА_1 фактично проживає вісім осіб, в тому числі ОСОБА_3 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_3 має у спільній частковій власності 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Відповідно до висновку №1504/1505/1506 судової інженерно-технічної експертизи по цивільній справі №447/1910/15-ц від 31 серпня 2016, проведеної судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз:
1. Дійсна вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд, що по АДРЕСА_1 , станом на час проведення дослідження становить: 125 499 гривень.
2, 3. Розділити житловий будинок з надвірними будівлями, що на АДРЕСА_1 по 1/2 частині між співвласниками згідно п.2.22, п.2.24 ДБП В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» - технічно неможливо.
4. Встановити порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями, що по АДРЕСА_1 згідно п.2.22, п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» - технічно неможливо.
Згідно Звіту про оцінку майна та висновку про вартість майна від 05.06.2020, виконаного КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» згідно договору №2МЕ/2077-0 від 14.05.2020, ринкова вартість житлового будинку А-1 площею 39,0 кв.м, сараї «Б», «В», убиральня «Г», вимощення І, колодязь «к», огорожа №2, №3, ворота №4 станом на 29 травня 2020 року становить 59 225 гривень.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що припинення права ОСОБА_5 на Ѕ частку житлового будинку по АДРЕСА_1 не завдає істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника цього майна, не позбавляє права на житло, оскільки їй належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , де є зареєстровано місце проживання відповідача.
Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього й повного відшкодування їх вартості.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо цього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина перша, друга статті 321 ЦК України). 
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння й користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1—3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. 
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі № 6-81 цс 11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18 (ЄДРСРУ № 83105519).
Також, під час розгляду іншої справи N 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-81ск11, від 02.07.2014 у справі № 6-68цс14.
Згідно з ч.ч. 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У даному випадку, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та безпідставного висновку про те, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, а також, що таке припинення не завдасть значної шкоди співвласнику, оскільки відповідачка має інше житло. 
Відповідачці на праві власності належить 1/2 частина спірного будинку, тобто половина будинку, що є значною часткою і за ідеальною долею і за вартістю.
Згідно наданого позивачем Звіту про оцінку майна та висновку про вартість майна від 05.06.2020, виконаного КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» згідно договору №2МЕ/2077-0 від 14.05.2020, ринкова вартість житлового будинку А-1 площею 39,0 кв.м, сараї «Б», «В», убиральня «Г», вимощення І, колодязь «к», огорожа №2, №3, ворота №4 станом на 29 травня 2020 року становить 59 225 гривень (а.с.64-81). Предметом оцінки є будівлі без урахування вартості земельної ділянки. 
Також, колегія суддів зазначає, що згідно пояснень наданих безпосередньо відповідачкою, припинення права власності на її частку у будинку призведе не тільки до позбавлення частки у будинку, але й позбавить її права користування земельною ділянкою та права набуття її у власність. 
Ураховуючи наведене, вирішуючи спір суд першої інстанції прийшов до  необгрунтованого висновку про те, що   припинення права власності на частку у праві  спільної часткової власності не завдасть відповідачці істотної шкоди. Відтак, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
       Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2020 року скасувати.
       Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування вартості частки та припинення права на частку у спільному майні – відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
       Повний текст постанови складено:23.10.2021.

Головуючий 
       
Судді