ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 280/2868/20
адміністративне провадження № К/9901/15248/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Пасічник С.С.,
розглянув в письмовому провадженні Головного управління ДПС у Запорізькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року (суддя Татаринов Д.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року (судді: Божко Л.А. (головуючий), Дурасова Ю.В., Лукманова О.М.) у справі №280/2868/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг» до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості ПДВ,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг» (далі - позивач, Товариство) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, контролюючий орган), Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області (далі - УДКС у м.Запоріжжя) про стягнення пені за порушення строків відшкодування податку на додану вартість (ПДВ) за січень 2009 року в розмірі 3 500 469,35 грн за період з 18.10.2018 по 12.02.2020.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 лютого 2020 року рішення суду про стягнення ПДВ виконано повістю, а позивачу повернули всю суму бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 7 363 251 грн. 
Вказує про те, що згідно з рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/4452/18 на корисить позивача було стягнуто пеню за порушення строків відшкодування ПДВ за період з 17 липня 2015 року по 17 жовтня 2018 року в розмірі 8 627   712,84 грн. Проте, протягом судового розгляду справи № 280/4452/18 до моменту стягнення бюджетного відшкодування ПДВ з 18 жовтня 2018 року по 12 лютого 2020 року пеня продовжувала нараховуватися згідно пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, отже Товариство має право на стягнення пені в розмірі 3   500   469,35 грн, що виникла внаслідок заборгованості з відшкодування ПДВ по декларації за січень 2009 року за період з 18 жовтня 2018 року по 12 лютого 2020 року.
3. Представник контролюючого органу проти позову заперечував та вказував, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів. Такі строки позивачем порушено, у зв`язку з чим позовна заява не підлягає задоволенню.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
4. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року, позов задоволено. 
Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг» пеню за порушення строків відшкодування ПДВ за січень 2009 року в розмірі 3 500   469,35 грн за період з 18 жовтня 2018 року по 12 лютого 2020 року.
5. Рішення судів обґрунтовано тим, що строк нарахування пені обмежується датою погашення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість, адже саме з цієї дати припиняється протиправна бездіяльність контролюючого органу, яка полягає у невиконанні державою взятих на себе зобов`язань з відшкодування податку на додану вартість.
Зазначене свідчить про безпідставність тверджень контролюючого органу стосовно необхідності застосування до даних правовідносин строку 1095 днів від моменту виникнення права на бюджетне відшкодування, оскільки в даному випадку порушення є триваючим, і може перевищувати такий строк не з вини платника.
Отже, оскільки позивач просить стягнути пеню, нараховану з 18.10.2018 то строк на стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість не перевищує 1095 днів, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, що є підставою для задоволення вимог позивача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства.
7. Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Судами встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі № 280/4452/18, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідністю «Запоріжалюмінторг», стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача суму бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2009 року в розмірі 7 363 251 грн та пеню за порушення строків відшкодування ПДВ за період з 17 липня 2015 року по 17 жовтня 2018 року у розмірі 8 627   712,84 грн.
12 лютого 2020 року позивач отримав бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за січень 2009 року у розмірі 7 363 251 грн. Також позивач фактично отримав і пеню за період з 17 липня 2015 року по 17 жовтня 2018 року в розмірі 8   627   712,84 грн.
Проте, протягом судового розгляду справи № 280/4452/18 до моменту стягнення бюджетного відшкодування з ПДВ, а саме з 18 жовтня 2018 року по 12 лютого 2020 року (день фактичного відшкодування ПДВ), пеня за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за січень 2009 року в розмірі 3 500   469,35 грн позивачу відшкодована не була.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю позивач звернувся з позовною заявою до суду про стягнення пені в розмірі 3 500   469,35 грн.
Також судом апеляційної інстанції було встановлено, що постановою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у справі №280/4452/18 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій та відмови в задоволенні позовних вимог стало те, що вимоги позивача про стягнення бюджетного відшкодування та пені, заявлені поза межами строку давності, оскільки право на їх повернення виникло у позивача 17.07.2015, а з позовом до суду Товариство звернулися лише 19.10.2018.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
9. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій контролюючий орган зазначив неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права, а саме пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, зокрема суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував зазначену норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 822/553/17, від 14.11.2019 у справі №818/3843/15, від 20.06.2019 у справі № 820/1750/18. Верховний Суд у постанові від 14.03.2019 у справі № 822/553/17 сформував висновок про те, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, тобто протягом 1095 днів. Проте судом апеляційної інстанції не взято до уваги те, що фактично позивачем пропущено 1095 - денний строк звернення до суду з позовною вимогою про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України.
10. Позивачем надано відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому Товариство вказує на необґрунтованість доводів касаційної скарги та просить відмовити в задоволені такої. Зазначає, що ним заявлено вимогу про стягнення пені 23.04.2020, яка нарахована лише з 18.10.2018, тобто в межах 1095 - денного строку, а тому позиція відповідача суперечить фактичним обставинам справи. Крім того, обставини у справах № 818/3843/15 та № 820/1750/18, на які посилається відповідач у касаційній скарзі є відмінними, оскільки пеня у вказаних справах стягувалася вперше і саме тому суд надавав оцінку саме строку звернення до суду. 
ПОЗИЦІЯ СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої і апеляційної інстанцій
11. Надаючи оцінки доводам скаржника у касаційні скарзі колегія суддів касаційної інстанції виходить з вимог частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.
Надаючи оцінку порушеному контролюючим органом питанню дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів враховує, що спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування в певних випадках та захисту прав учасників податкових відносин є Податковий кодекс України, який в тому числі регулює і питання порядку здійснення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
За визначенням, наведеним у підпунктах 14.1.18 та 14.1.162 пункту   14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на час узгодження заборгованості бюджету) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у   розділі V цього Кодексу; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.
Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені   статтею 200 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Як передбачено положеннями пункту   200.15 статті 200 Податкового кодексу України (з 1 квітня 2017 року) у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.
Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України нараховується пеня.
Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного   статтею 200 Податкового кодексу України.
Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 Податкового кодексу України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.
Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок невідшкодування йому відповідної суми.
Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб). Аналогічне право закріплено й пунктом 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.
Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).
Пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість. Визначений законодавцем строк в 1095 днів свідчить на користь того, що Податковим кодексом України надано можливість захистити своє право на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодування державою ПДВ протягом цього строку.
Після закінчення процедури судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний вчинити належні дії по бюджетному відшкодуванню, у разі не вчинення належних дій, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.
Право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду. 
Позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.
При цьому, суд зазначає, що початок перебігу вказано строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ (що є також датою початку строку для нарахування пені, оскільки вимоги щодо відшкодування пені нерозривно пов`язані із фактом існування заборгованості бюджету), і такою датою є наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України, який обраховується від дати фактичного отримання контролюючим органом судового рішення, що набрало законної сили про задоволення позову позивача + 5 днів для підготовки висновку податковим органом та 5 операційних дні на відшкодування органами казначейства (зазначена кількість днів могла варіюватись в залежності періоду в якому заборгованість виникла та правового регулювання на той період, а саме пунктів 212, 213 Податкового кодексу України).
Отже статусу бюджетної заборгованості невідшкодовані суми ПДВ набувають на наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України, отож з саме з вказаної дати платник податків набуває право на нарахування пені та звернення до суду про її стягнення.
Палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла аналогічного правового висновку у постанові від 14 березня 2019 року (справа №822/553/17).
12. Як встановлено судом апеляційної інстанції позивачем вже заявлялась вимога, зокрема про стягнення пені за період з 17 липня 2015 року по 17 жовтня 2018 року у розмірі 8   627   712,84 грн за порушення строків відшкодування ПДВ за січень 2009 року. Постановою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року №280/4452/18 в задоволенні позову було відмовлено з тих підстав, що вимоги позивача про стягнення бюджетного відшкодування та пені, заявлені поза межами строку давності, оскільки право на їх повернення виникло у позивача 17.07.2015 (дата граничного перерахування позивачу суми узгодженого бюджетного відшкодування), а з позовом до суду Товариство звернулися лише 19.10.2018.
Тобто Верховним Судом констатовано, що Товариство звернулось з позовною вимогою про стягнення, зокрема пені за період з 17 липня 2015 року по 17 жовтня 2018 року у розмірі 8   627   712,84 грн за порушення строків відшкодування ПДВ за січень 2009 року, поза межами строку давності в 1095 днів.
Проте суд апеляційної інстанції встановивши вказані обставини не врахував такі при прийнятті рішення у цій справі. Зокрема суд фактично не встановив чи дотримано позивачем строку в 1095 днів, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України для заявлення позовної вимоги про стягнення пені. 
Не встановив такої обставини і суд першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що при зверненні платника податків до суду в першу чергу судом мають бути перевірені строки звернення до суду з відповідними позовними вимогами. Проте судами попередніх інстанцій фактично вказаної вимоги процесуального закону дотримано не було, строку звернення до суду з позовною вимогою про стягнення пені за порушення строків відшкодування ПДВ перевірено не було.
Необхідно зазначити, що початок перебігу вказаного строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ, проте такої встановлено у цій справі фактично не було. 
Пропуск строку передбаченого пунктом 102.5 статті Податкового кодексу України свідчить про відсутність підстав для звернення з вимогою про стягнення пені на бюджетну заборгованість з відшкодування ПДВ, а відповідно і необхідність застосування наслідків визначених статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі звернувся до суду про стягнення пені на бюджетну заборгованість з відшкодування ПДВ за січень 2009 року, як і у справі №280/4452/18, проте за інший період, а саме з 18 жовтня 2018 року по 12 лютого 2020 року (фактичний день відшкодування ПДВ).
Суди дійшли висновку, що оскільки позивач просить стягнути пеню, нараховану, саме, з 18.10.2018, то строк на стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету не перевищує 1095 днів, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України.
Проте зазначений висновок є помилковим, оскільки дата звернення позивача до суду про стягнення пені, а саме 23.04.2020, не є датою з якою норми Податкового кодексу України пов`язують початок перебігу строку для такого звернення (1095 днів).
Таким чином, колегія суддів вказує на неправильне визначення судом апеляційної інстанції початку перебігу строку з якого позивач, має право звернутися до суду щодо стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ, а отже фактично не перевірив строк звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами, чим порушив норми процесуального права.
13. Посилання позивача у відзиві на касаційну скаргу на те, що обставини у справах №818/3843/15 та № 820/1750/18, на які посилається відповідач, є відмінними, оскільки пеня у вказаних справах стягувалася вперше і саме тому суд надавав оцінку саме строку звернення до суду не заслуговують на увагу, з огляду на те, що в незалежності від того, який раз платник податків звертається до суду з позовними вимогами, суд зобов`язаний перевірити строки звернення з такими вимогами. 
Відносно посилань позивача на те, що ним заявлено вимогу про стягнення пені 23.04.2020, яка нарахована лише з 18.10.2018 (до 18.10.2018 вимога про стягнення пені була заявлена у справі №280/4452/18), тобто в межах 1095 - денного строку, а тому позиція відповідача про пропущення строку звернення з вимогою про стягнення пені суперечить фактичним обставинам справи, також не заслуговує на увагу, оскільки початок перебігу 1095 денного строку звернення до суду про стягнення пені розпочинається саме з дати виникнення бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, а не іншої дати.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
14. За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів. 
Згідно ст.       242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
15. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не перевірено дотримання позивачем строку звернення до суду, отже не встановлено всі обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
16. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
За правилами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
17. Колегія суддів дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у справі № 280/2868/20 скасувати, а  справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова  С.С. Пасічник