Справа № 161/7347/21 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1181/21  Категорія: 44 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 жовтня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,
з участю:
секретаря судового засідання - Савчук О. В.,
прокурора - Бородчук О. В., 
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Державного підприємства «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» до ОСОБА_1  про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою Волинської обласної прокуратури на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2021 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року заступник керівника Волинської обласної прокуратури звернувся суд в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Державного підприємства «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2020 року визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 із посади заступника директора ДП «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 86 539,68 грн.
Прокурор зазначає, що рішення про незаконне звільнення ОСОБА_2 приймав директор цього підприємства - ОСОБА_1 .
На підставі наведеного прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь ДП «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» матеріальну шкоду у розмірі 73 659,68 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2021 року провадження у цивільній справі №161/7347/21 за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Державного підприємства «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу закрито. Роз`яснено прокурору та позивачам, що дані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Не погоджуючись із даною ухвалою суду, Волинська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що даний спір підвідомчий суду загальної юрисдикції, оскільки він витікає із трудових правовідносин, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість розгляду позовної заяви в порядку цивільного судочинства, необґрунтовано застосував п.12 ч. 1 ст. 20 ГПК України та в порушення норм процесуального права постановив оскаржувану ухвалу. Вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали застосовані норми права, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 вказує, що вважає ухвалу суду обгрунтованою і законною, такою, що відповідає процесуальному закону та правовій позиції Верховного Суду, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін. Покликався на норми ст.19 ЦПК України та п.12 ст.20 та ст.54 ГПК України щодо підвідомчості господарському суду справ даної категорії - щодо стягнення збитків, завданих юридичній особі діями її посадової особи, за позовом власника юридичної особи, що поданий в інтересах цієї юридичної особи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що правовідносини, які виникли між ДП «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» та   ОСОБА_1  щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконним звільненням та виплатою поновленому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стосуються дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень як посадової особи - керівника даної юридичної особи. Суд, покликаючись на норми ст.19 ЦПК України та ст.20 ГПК України, дійшов висновку, що вказані правовідносини за своєю суттю є господарськими, а тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Колегія вважає такі висновки суду правильними з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2020 року визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 із посади заступника директора ДП «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 86 539,68 грн. Зі змісту даного судового рішення вбачається, що предметом оскарження були накази про оголошення догани, звільнення ОСОБА_2 , видані директором ДП «Волинський ЕТЦ» ОСОБА_1
У даній справі прокурор пред`являє позовні вимоги від імені держави в особі Фонду державного майна України, до сфери управління якого за Статутом належить юридична особа Державне підприємство «Волинський експертно-технічний центр Дерпжпраці», до посадової особи цієї юридичної особи - директора ОСОБА_1, про стягнення збитків, заподіяних діями такої посадової особи внаслідок незаконного звільнення працівника.
Статтею 125 Конституції України закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Таким чином, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Статтею 1 ГПК України визначено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).
Зі змінами у процесуальному законодавстві, які почали діяти з 15 грудня 2017 року, до господарського процесуального кодексу України також було внесено ряд змін (кодекс діє в новій редакції).
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Вказана позиція висловлена ВП ВС в постанові від 15.01.2020 року, справа № 492/1519/15-ц.
Таким чином, правовідносини, які виникли між ДП «Волинський ЕТЦ» та ОСОБА_1 щодо стягнення майнової шкоди, завданої підприємству виплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за вимушений прогул, стосуються дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень саме як посадової особи - директора підприємства. Вищеназване узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 14.04.2020 року у справі № 910/12217/19. 
Отже, відмовляючи у відкритті провадження у цій справі в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що спір по справі у відповідності до норм п.12 ст.20 ГПК України є господарським, при цьому на визначення юрисдикції не впливає факт перебування відповідача в трудових відносинах з підприємством або ж не перебування відповідача на посаді директора на теперішній час та те, що шкода встановлена внаслідок розгляду справи судом загальної юрисдикції .
Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції, оскільки вона повністю узгоджується з встановленими обставинами по справі та відповідає викладеним нормам законодавства України.
Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вказували на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Покликання прокурора на ряд правових висновків Верховного Суду не можуть бути взяті до уваги, оскільки частина з них стосується спорів за позовами, поданими до внесення змін у ГПК України (до 15 грудня 2017 року), а інша частина - не містила висновків щодо розмежування підвідомчості справ даної категорії між судами загальної юрисдикції та господарськими судами і правильного застосування п.12.ст.20 ГПК України. 
Отже, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду про відмову у відкритті провадження в даній справі є такою, що відповідає вимогам процесуального закону, тому підстав для її скасування не вбачає.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу - без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375 381-383 ЦПК України, суд
                               П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Волинської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий 

Судді