ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 грудня 2021 року                                                                        м. Чернівці
справа № 727/11814/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Собчук І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою  ОСОБА_1 про розстрочення боргу по сплаті аліментів та відстрочку по оплаті пені за прострочення оплати аліментів, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Куцак Олена Матвіївна, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Смотрицький В.Г.),-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 квітня 2020 року ОСОБА_3   до ОСОБА_1   про стягнення  неустойки (пені)  за прострочення  сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 64519,17 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.
    Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 вересня 2020 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 квітня 2020 року змінено. Визначено розмір пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 86025 гривень 56 копійок. Змінено розподіл судових витрат. Стягнуто  з ОСОБА_1 2150 гривень 65 копійок судових витрат в дохід держави.
________________________________________________________________________
Провадження 22-ц/822/1137/21 
07 вересня 2021 року представник заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про розстрочення боргу по оплаті аліментів та відстрочку по оплаті пені за прострочення оплати аліментів.
Посилалася на те, згідно листа Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Чернівці № 46472 від 12 серпня 2021 року, ОСОБА_1 є боржником по двом виконавчим провадженням – щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів, яка станом на 01 серпня 2021 року складає 57 239,08 гривень та щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 86025,56 гривень.
Вказувала, що заявник регулярно здійснює оплату аліментів на утримання сина, але з огляду на свій майновий стан не може здійснювати її у повному обсязі. Єдиним заробітком заявника є військова служба, інших доходів не має.
     Просила розстрочити сплату заборгованості  ОСОБА_1  по аліментам в розмірі 57 239 гривень 08 копійок на один календарний рік в розмірі 4770 гривень щомісячно, та відстрочити погашення заборгованості по оплаті пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 86 025 гривень на один календарний рік з вересня 2021 року по вересень 2022 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.10.2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказано ухвалою суду  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Куцак Олена Матвіївна, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким здійснити розстрочку оплати заборгованості по оплаті аліментів в розмірі 57 239,08 гривень та один календарний рік, з вересня 2021 рок по вересень 2022 року в розмірі 4770 гривень щомісячно, а також відстрочити погашення заборгованості по оплаті пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 86025 гривень на один календарний рік з вересня 2021 року по вересень 2022 року.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що загальна сума заборгованості по двох виконавчих провадженнях становить 143 264 гривні 64 копійки, що є більшою від суми його нарахованого заробітку за останні шість місяців, яка згідно довідки про доходи від 02.03.2021 року складає 107883 гривні 01 копійку. Заборгованість, що утворилася станом на момент подання заяви є непідйомною, адже єдиним його заробітком є військова служба, і додаткових доходів немає.
Посилається на те, що у зв`язку із перебуванням в АТО та за місцем служби поза межа межами місця прописки не був повідомлений про збільшення розміру аліментів, і продовжував сплачувати аліменти у відомій йому сумі 4000 гривень, і саме внаслідок цього утворилася така заборгованість.
Зазначає, що він не відмовляється від сплати аліментів, але без розстрочення оплати заборгованості він може опинитися на межі виживання, адже його доходи будуть нижче передбаченого прожиткового мінімуму.
Вказує, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскільки заперечення стягувачки ґрунтувалися на її бажанні щодо зміни його робочого місця з метою отримання більшого прибутку, однак жодних інших обґрунтувань своїх заперечень вона не подала.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 посилається на те, що звертаючись із заявою про розстрочення боргу та пені апелянт не навів жодної виняткової обставини, яка б дала підстави для розстрочення заборгованості. Апелянт посилається на свій майновий стан та те, що військова служба є єдиним заробітком, вказані обставини хоча і мають місце, однак за їх аналізом та наданням оцінки в розумінні обставин, які б визнали можливість відстрочення виконання рішення суду, можна дійти висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, або такі, які б вказували на скрутне матеріальне становище заявника.
Посилається на те, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що перешкод для належного виконання рішення суду заявником не надано та відсутні фактичні підстави для розстрочення заборгованості по оплаті аліментів та відстрочення погашення пені.
Просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, та залишити без змін оскаржувану ухвалу суду.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав. 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.08.2005 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх прибутків (доходів) відповідача, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 квітня 2020 року, зміненим постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 вересня 2020 року, визначено розмір пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 86025,56 грн.
Згідно з повідомленням Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці від 12 серпня 2021 року, на виконанні перебувають виконавче провадження АСВП № 4004572, виходячи з якого борг заявника станом на 01 серпня 2021 року становить 57239,08 грн. за несплату заборгованості за аліментами та виконавче провадження АСВП № 63057099, відповідно до якого розмір пені за прострочення сплати аліментів складає 86025,56 грн.(а.с. 137-143).
Частиною 1 статті 435 ЦПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Відповідно до частини 3 статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:  1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;  2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;  3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).
Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Винятковими можуть бути визнані обставини, які безпосередньо пов`язані з життям людини, оскільки в іншому разі порушуватимуться інтереси стягувача. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви, виходив з того, що заявник є працездатною особою, доказів наявності будь-яких перешкод для належного виконання рішення суду не надано, відсутні докази які б свідчили про існування обставин, які істотно ускладнюють його виконання і є підставою для задоволення заяви про розстрочення та відстрочення погашення заборгованості.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що зроблені на підставі повного та всебічного дослідження доказів по справі.
Доводи апелянта ОСОБА_1 , про те, що сума заборгованості значно перевищує його дохід за останні шість місяців, і він не в змозі її оплатити, оскільки залишиться без засобів до проживання, не повідомлення його про збільшення розміру аліментів, не є тими підставами для застосування вимог статті 435 ЦПК України та задоволення поданої ним заяви.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того колегія суддів зазначає, що вказана заборгованість виникла із сплати аліментів та сплат пені за прострочення сплати аліментів, тобто такої категорії справ, що стосуються прав неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ч.ч. 1, 3-5 ст. 435 ЦПК України  за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.  Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення  не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Враховуючи вищенаведене розстрочення та відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повному обсязі  в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.
Вирішуючи питання розстрочки виконання судового рішення апеляційний суд враховує, що підставою для розстрочки можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення.
Наявність підстав для розстрочки судового рішення має бути доведена боржником в межах заявлених ним вимог і на підставі наданих суду доказів. Вирішення питання відстрочки знаходиться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання можливості боржнику виконати судове рішення частинами для повного виконання рішення суду. Надання боржнику можливості розстрочити виконання судового рішення не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.
Отже, відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається місцевим судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.
   З огляду на надані заявником докази, колегія суддів вважає недоведеною наявність конкретних існуючих, об`єктивних, виключних обставин, що ускладнюють виконання судового рішення. 
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що заявник є працездатною особою, доказів наявності будь-яких перешкод для належного виконання рішення суду заявником не надано, а отже, відсутні фактичні підстави для розстрочення оплати заборгованості по оплаті аліментів та відстроченні погашення заборгованості по оплаті пені за прострочення сплати аліментів, а тому в задоволенні апеляційної скарги потрібно відмовити.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду включає право на своєчасне виконання рішення (рішення у справі «Трихліб проти України», заява №58312/00, пп.25-32, від 20 вересня 2005 року, у справі «Іммобіліаре Саффі проти Італії», заява №22774/93, ЄСПЛ 1999-V, п.66).
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
     За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції має бути залишено без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Куцак Олена Матвіївна, залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2021 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк