Постанова
Іменем України
 
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 203/1079/20
провадження № 61-6706 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач - Дніпропетровська обласна рада;
треті особи:комунальний заклад «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» Дніпропетровської обласної ради», комунальний заклад «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради», державний реєстратор Кам`янської міської ради Бараннік Ганна Олександрівна;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року у складі судді Казака С. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дніпропетровської обласної ради, треті особи: комунальний заклад «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» Дніпропетровської обласної ради» (далі - КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР»), державний реєстратор Кам`янської міської ради Бараннік Г. О., про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування змін у державному реєстрі.
 
Позовна заява мотивована тим, що 03 лютого 2020 року між ним та Дніпропетровською обласною радою в особі голови обласної ради Олійника С. В. було укладено строковий трудовий договір № 306-2, відповідно до якого його було призначено на посаду директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» на строк з 03 лютого 2020 року по 03 лютого 2023 року.
Вказував, що 12 березня 2020 року до закладу прибули начальник Головного управління з реагування на надзвичайні ситуації Шевченко О. В. , заступник начальника ГУНП в Дніпропетровській області Богоніс Р. В., директор Департаменту соціального захисту населення в Дніпропетровській області, які повідомили заступника керівника закладу Малиновську Н. Г. про те, що заклад було обрано для розміщення громадян для проведення обсервації осіб, що можуть бути заражені на COVID-19. Жодних документів на підтвердження цього надано не було та жодних вимог до керівництва закладу не висувалось. 
15 березня 2020 року до закладу повторно приїхала комісія у складі директору Департаменту соціального захисту населення в Дніпропетровській області Кришень О. В., заступника управління фінансового забезпечення та виконання соціальних програм Аверкіна М. М. та інших, які повідомили, що заклад було обрано для розміщення громадян для проведення обсервації осіб, що можуть бути заражені на COVID-19. Однак, жодних документів на підтвердження цього також не надали, жодних вимог не висували, окрім прохання оглянути територію закладу. Можливість огляду закладу була надана комісії. Вказував, що в усній формі повідомив комісію про те, що дитячий будинок-інтернат є спеціалізованим закладом, на території якого знаходяться діти, які потребують додаткового медичного догляду та не можуть бути переміщенні до будь-якого іншого закладу на період карантину. Знаходження дітей разом з громадянами, які знаходяться на обсервації, ставить життя та здоров`я дітей під загрозу. Комісія вислухала його коментарі, нібито погодилась з його аргументами та будь-яких зауважень або недоліків в роботі закладу та/або безпосередньо до позивача не зазначила. Перебуваючи на території закладу 12 березня 2020 року та 15 березня 2020 року, комісія не складала жодного акту про будь-які порушення з його боку, як керівника закладу, або щодо невідповідності закладу санітарним нормам.
Проте, без будь-яких пояснень та належних правових підстав 16 березня 2020 року головою Дніпропетровської обласної ради було винесено розпорядження № 25-КП про звільнення його з посади директора закладу з 17 березня 2020 року на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, передбачених статутом закладу, строковим трудовим договором від 03 лютого 2020 року № 306-2, що призвели до неможливості впевненості посадовими особами обласної ради у забезпеченні безпечних обставин в умовах загрози поширенню коронавірусу COVID-19. В розпорядженні було зазначено, що згідно зі службовою запискою від 16 березня 2020 року начальника управління взаємодії з правоохоронними органами і контролюючими органами, правового забезпечення та антикорупційної політики Свіренка О. А., директором КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» ОСОБА_1 було здійснено перешкоджання доступу посадовим особам обласної ради до приміщень закладу, що призвело до невиконання доручення голови Дніпропетровської обласної ради від 13 березня 2020 року № 12, розпорядження голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 11 березня 2020 року № Р-185/0/3-20, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, що є грубим порушенням трудових обов`язків.
Вважав звільнення незаконним за відсутності в його діях жодних порушень. Так, на виконання постанови Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 та відповідно до листа Міністерства соціальної політики від 12 березня 2020 року № 3628/0/20/61 про проведену роботу та вжиті заходи по запобіганню поширенню коронавірусу щоденно в телефонному режимі інформувалось Міністерство соціальної політики; постійно та неухильно дотримувались вимоги нормативних актів, направлених на захист від поширення коронавірусу COVID-19. 15 березня 2020 року у його супроводі та у супроводі інших співробітників закладу комісія ознайомилась з заходами та санітарним станом закладу. Таким чином, інформація, на яку посилається Свіренко О. А. , не відповідає дійсності. 
Також зазначав, що розпорядження голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 11 березня 2020 року № Р-185/0/3-20 та доручення від 13 березня 2020 року № 12 йому не оголошувались, не передбачали створення будь-якої комісії та огляду комунального закладу. Відтак, не зрозуміло на підставі яких документів посадові особи Дніпропетровської області здійснювали заходи щодо моніторингу запобіганню поширенню коронавірусу COVID-19 у закладі. Крім того, звільнення особи, що працювала за трудовим контрактом, передбачає обов`язкове розірвання вказаного контракту у відповідній письмовій формі. Однак, відповідачем не було здійснено жодних дій на розірвання контракту, у передбаченому порядку про звільнення не повідомлено, а направлено лише сканкопію розпорядження без підпису та печатки. Жодних офіційних листів від відповідача з питань службового розслідування, можливості надати пояснення йому не надходило.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради від 16 березня 2020 року № 25-КП; поновити його на посаді керівника КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР»; стягнути з Дніпропетровської обласної ради заробітну плату за час вимушеного прогулу; скасувати зміни, внесені до реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців щодо керівника КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР».
 
07 жовтня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протокольною ухвалою залучив третьою особою комунальний заклад «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» (далі - КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР».
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Скасовано розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради «Про кадрові питання комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» Дніпропетровської обласної ради від 16 березня 2020 року № 25-КП про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР з 18 березня 2020 року.
В іншій частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР» з 18 березня 2020 року.
Вирішено питанні розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача було проведено без дотримання встановленого законом порядку застосування дисциплінарного стягнення, за відсутності підстав для його застосування. Так, розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради від 16 березня 2020 року № 25-КП про звільнення позивача з займаної посади ґрунтувалось виключно на обставинах, викладених службовій записці від 16 березня 2020 року начальника управління взаємодії з правоохоронними і контролюючими органами, правового забезпечення та антикорупційної політики Свіренка О. А., у якій останнім повідомлено про перешкоджання директором КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» ОСОБА_1 у доступі посадовим особам обласної ради до приміщень закладу. При цьому, відповідного акту щодо чинення таких перешкод не складалось, службова перевірка за викладеними в службовій записці фактами не проводилась, пояснення з цього приводу у порушення статті 149 КЗпП України у позивача не відбирались. У розпорядженні зазначено про звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, передбачених статутом закладу та строковим трудовим договором від 03 лютого 2020 року № 306-2, проте, не зазначено, які саме трудові обов`язки, із зазначенням конкретного пункту статуту та договору, було порушено позивачем. Ураховуючи вказані обставини, суд першої інстанції вважав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування розпорядження від 16 березня 2020 року № 25-КП та поновлення його на роботі обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, ураховуючи, що з 31 серпня 2020 року припинена юридична особа КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» внаслідок реорганізації та утворено правонаступника - КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР», суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді директора у КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР».
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Дніпропетровської обласної ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходив із того, що такі вимоги пред`явлено до неналежного відповідача; з вимогами про стягнення середнього заробітку позивач мав звернутися до відповідного комунального закладу, який є самостійною юридичною особою та який здійснював нарахування та виплату позивачу заробітної плати.
Крім того, судом було відмовлено у задоволенні позовних вимоги в частині скасування змін, внесених до державного реєстру юридичних осіб щодо керівника КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР», оскільки вказані вимоги належним чином не обґрунтовані, заявлені не у передбачений законом спосіб; реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в частині керівника юридичної особи, може бути внесена у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення; апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної ради задоволено частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР» з 18 березня 2020 року та в частині негайного виконання рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді та ухвалено нове рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування розпорядження від 16 березня 2020 року № 25-КП про звільнення позивача з посади директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР», оскільки звільнення позивача було проведено з порушенням норм трудового законодавства.
Разом з тим, апеляційний суд вважав помилковими висновки суду першої інстанції в частині поновлення позивача на посаді директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР», оскільки на час звільнення ОСОБА_1 не обіймав посаду директора вказаного закладу, позовних вимог про поновлення на посаді директора вказаного закладу не заявляв, отже, суд першої інстанції з власної ініціативи поновив позивача на посаді директора іншого комунального закладу. На час звільнення позивача із займаної посади, згідно із статутами КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» та КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР» були самостійними юридичними особами та не несли відповідальність за зобов`язаннями одне одного. Припинення 31 серпня 2020 року КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» як юридичної особи відбулось внаслідок реорганізації та утворення правонаступника - КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР», при цьому така реорганізація не мала наслідком автоматичне перенесення до штатного розпису посади директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР», новий штатний розпис КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР», закладу містить одну посаду директора, яку на момент звільнення позивача займав ОСОБА_6 , а тому поновлення ОСОБА_1 на посаді директора цього закладу слугуватиме обов`язковою умовою для звільнення з посади директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР» ОСОБА_6 , що призведе до порушення трудових прав останнього. Ураховуючи те, що КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» припинив свою діяльність як юридична особа, апеляційний суд не вбачав правових підстав для поновлення позивача на посаді директора вказаного закладу.
Переглядаючи законність рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Дніпропетровської обласної ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для їх задоволення, оскільки такі вимоги заявлені до неналежного відповідача, а суд апеляційної інстанції в силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості визначити суб`єктний склад учасників.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, а також рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким його позов задовольнити.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначав неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16, від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16, від 12 серпня 2020 року у справі № 5023/4388/12, що відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказував на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 лютого 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 205/8443/19 із Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. 
 
У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, скасовуючи рішення в частині поновленняОСОБА_1 на посаді директора КЗ  «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР», не врахував, що КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР» є правонаступником КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР», а тому рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано саме правонаступником. Суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, правильно виходив із того, що звільнення позивача було проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства та ухвалив законне і обґрунтоване рішення в частині поновлення позивача на посаді директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР», яке є правонаступником КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР», яке безпідставно скасовано судом апеляційної інстанції у цій частині. 
Вважав, що судами безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та не враховано, що Дніпропетровська обласна рада несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР», оскільки вказаний заклад створено та ліквідовано саме на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради, засновником (учасником) якого є в одній особі саме Дніпропетровська обласна рада.
 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу 
 
У липні 2021 року КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР»), та у серпні 2021 року Дніпропетровська обласні рада подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у яких зазначено, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що доводи скарги є безпідставними, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій є мотивованими, законними й ґрунтуються на належних та допустимих доказах, судами вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що 03 лютого 2020 року між Дніпропетровської обласною радою в особі голови обласної ради Олійника С. В. та  ОСОБА_1 було укладено строковий трудовий договір № 306-2, згідно якого позивача було призначено на посаду директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» на строк з 03  лютого 2020 року по 03 лютого 2023 року.
 
Відповідно до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» 11 березня 2020 року головою Дніпропетровської обласної державної адміністрації було видано розпорядження № Р-185/0/3-20 «Про запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 на території Дніпропетровської області».
 
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу                 COVID-19», розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2020 року № 93-р «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом                          2019-nCoV» та розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 11 березня 2020 року № Р-185/0/3-20 «Про запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 на території Дніпропетровської області» головою Дніпропетровської обласної ради 13 березня 2020 року було видано доручення № 12, яким уповноважено зазначених в ньому посадових осіб здійснити заходи щодо моніторингу запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 та застосування карантинних заходів у закладах соціального захисту населення Дніпропетровської області та забезпечити неухильне виконання алгоритму запровадження протиепідемічних заходів для запобігання поширенню коронавірусу COVID-19; забезпечити підготовку аналізу можливості обсервації осіб з ознаками гострого респіраторного захворювання, спричиненого коронавірусом COVID-19, на базі підготовлених лікувально-профілактичних закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області. Координацію роботи щодо виконання вказаного доручення покладено на начальника управління взаємодії з правоохоронними і контролюючими органами, правового забезпечення та антикорупційної політики Свіренка О. А. 
 
16 березня 2020 року начальником управління взаємодії з правоохоронними і контролюючими органами, правового забезпечення та антикорупційної політики Свіренком О. А. на ім`я голови обласної ради складено службову записку, в якій зазначено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2020 року № 93-р та розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 11 березня 2020 року № Р-185/0/3-20, 15 березня 2020 року проведено спільний виїзд представників облдержадміністрації, обласної ради та керівництва Центрального оперативного територіального управління Національної гвардії України до с. Мишурін Ріг Верхньодніпровського району (КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР»). У ході виїзду розглянули питання стосовно виконання розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 11 березня 2020 року № Р-185/0/3-20 та алгоритму запровадження протиепідемічних заходів для запобігання поширенню коронавірусу COVID-19. Було здійснено зовнішній огляд приміщень лікувально-профілактичного закладу для моніторингу запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 на території КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР». Директор КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» ОСОБА_1 під час огляду об`єкта перешкоджав доступу посадових осіб обласної ради до приміщень комунального закладу і не надав обґрунтованої відповіді на запитання, чому посадові особи не мали можливості здійснювати перевірку щодо забезпечення безпечних умов праці працівників та перебування підопічних в умовах можливого поширення коронавірусу COVID-19.
 
Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради від 16 березня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 17 березня 2020 року на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України. У розпорядженні зазначено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2020 року № 93-р «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом 2019-nCoV», з урахуванням розпорядження голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 11 березня 2020 року                        № Р-185/0/3-20 «Про запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 на території Дніпропетровської області» головою Дніпропетровської обласної ради було видано доручення від 13 березня 2020 року № 12, згідно з яким посадові особі Дніпропетровської обласної ради 15 березня 2020 року здійснювали заходи щодо моніторингу запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 та застосування карантинних заходів у закладах соціального захисту населення Дніпропетровської області, які належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. Згідно зі службовою запискою від 16 березня 2020 року начальника управління взаємодії з правоохоронними і контролюючими органами, правового забезпечення та антикорупційної політики Свіренка О. А., директором КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» ОСОБА_1 було здійснено перешкоджання доступу посадовим особам обласної ради до приміщень закладу. Враховуючи, що зазначені дії директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» ОСОБА_1 призвели до невиконання доручення голови Дніпропетровської обласної ради від 13 березня 2020 року № 12, розпорядження голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 11 березня 2020 року                           № Р-185/0/3-20, постанови Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», що є грубим порушенням трудових обов`язків, керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», положенням про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, затвердженим рішенням обласної ради від 23 березня 2007 року № 123-7/V «Про затвердження положення про порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників підприємств, установ та закладів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області»: 1. За одноразове грубе порушення трудових обов`язків, передбачених статутом закладу, строковим трудовим договором від 03 лютого 2020 року № 306-2, що призвели до неможливості впевненості посадовими особами обласної ради у забезпеченні безпечних умов праці працівників та утримання підопічних закладу в умовах загрози поширення коронавірусу COVID-19, звільнити ОСОБА_1 , директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР», 17 березня 2020 року відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України».
 
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31 серпня 2020 року припинено юридичну особу КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» внаслідок реорганізації та утворено правонаступника - КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР».
 
2.                 Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржуються, отже не є предметом перегляду у касаційному порядку.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.
Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами (пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України).
 
Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.
 
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
 
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
 
Частинами першою, третьою статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. 
 
Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.
 
Звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у статтях 148, 149 КЗпП України.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
 
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Встановивши, що звільнення ОСОБА_1 з посади директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» було проведено з порушенням норм трудового законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для скасування розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради від 16 березня 2020 року № 25-КП про звільнення позивача з займаної посади.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1   посаді директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР» та відмовляючи у задоволені позову в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що на час свого звільнення ОСОБА_1 обіймав посаду директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР», а тому суд першої інстанції безпідставно поновив позивача на роботі у інший комунальний заклад. 
 
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31 серпня 2020 року припинено юридичну особу КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» внаслідок реорганізації та утворено правонаступника - КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР».
 
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
 
Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
 
Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади (частина перша статті 106 ЦК України).
 
Частиною четвертою статті 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
 
Отже, при реорганізації юридична особа припиняється. Водночас, можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників.
 
Встановивши, що на час звільнення позивача із займаної посади КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» та КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР» були самостійними юридичними особами та не несли відповідальність за зобов`язаннями одне одного, реорганізація КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» не мала наслідком автоматичне перенесення до штатного розпису посади директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР», новий штатний розпис КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР» містив одну посаду директора, яку на момент звільнення позивача займав ОСОБА_6 , апеляційний суд дійшов правильного висновку, що поновлення ОСОБА_1 на посаді директора цього закладу слугуватиме обов`язковою підставою для звільнення з посади директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 2» ДОР» ОСОБА_6 , що призведе до порушення трудових прав останнього. Також апеляційний суд не вбачав правових підстав для поновлення позивача на посаді директора КЗ «Верхньодніпровський дитячий будинок-інтернат № 1» ДОР» у зв`язку з припиненням діяльності цього закладу як юридичної особи та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.  
 
Посилання касаційної скарги на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16, від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16, від 12 серпня 2020 року у справі № 5023/4388/12, є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах. 
 
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
 
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції по суті вирішення спору. Апеляційним судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
 
Доводи, наведені у касаційній скарзі, висновків судів не спростовують, на законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій не впливають, а спрямовані на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції за загальним правилом частини першої статті 400 ЦПК України, оскільки Верховний Суд не вправі встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 

 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович