Справа № 0904/1263/12 
Провадження № 22-ц/4808/1469/21 
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:           Бойчука І.В., Девляшевського В.А.  
секретаря         Мельник О.В.
з участю         ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду  Івано-Франківської області від  25 серпня 2021 року постановлену в складі судді Гаполяка Т.В. у м. Галичі у справі зазаявою товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про зміну стягувача у виконавчому провадженні по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року директор ТзОВ «Брайт Інвест» Криличенко О.М. звернувся в суд із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Заява мотивована тим, що  рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з останнього заборгованість в розмірі 425 947 грн 05 коп за кредитним договором 115/МК від 26 липня 2006 року. Рішення суду ОСОБА_1 не виконано. 05 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_blank про відступлення права вимоги, за яким ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 115/МК від 26 липня 2006 року. 30 вересня 2020 року між ТзОВ "Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп" та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення права вимоги, за яким «Брайт Інвестмент» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 115/МК від 26 липня 2006 року. У зв`язку з тим, що до заявника перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, виникала необхідність у процесуальному правонаступництві та заміні стягувача у виконавчому провадженні №0904/1263/12.
       Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвест» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. 
       У виконавчому провадженні з виконання рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2012 року, ухваленого у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Ндра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, єдиний унікальний номер 0904/1263/12, замінено стягувача Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» його правоноступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент».
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нового рішення, яким  вімовити  у  заміні  сторони  виконавчого  провадження, посилаючись на  те, що  суд  неповно з`ясував  обставини  справи, допустив  порушення  норм   матеріального та процесуального права й  постановив  незаконне  рішення. Зокрема, вважає, що у даному випадку відсутні підстави для задоволення заяви про заміну  сторони  виконавчого  провадження, так  як  на  думку  апелянта, за договором № GL48N718070_blank про відступлення права вимоги від 05 від ПАТ КБ «Надра» до ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» перейшли тільки вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 115/МК від 26 липня 2006 року укладеним між ним та ПАТ КБ «Надра». Вважав, що ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» не було учасником виконавчого провадження щодо виконання рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2012 року про стягнення з нього заборгованість в розмірі 425 947 грн 05 коп. за кредитним договором 115/МК від 26 липня 2006 року, тому ТОВ «Брайт Інвестмент» за укладеним 30 вересня 2020 року договором № GL48N718070_blank_01 про відступлення права вимоги не може бути заміненим стягувачем у виконавчому провадженні.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану ним скаргу.
Предстаник ТзОВ «Брайт Інвестмент» у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.        
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвест» про заміну сторони у виконавчому провадженні суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1 ст 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків передбачених ст. 515 ЦПК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимого) , а згідно ст 514 ЦПК України до нового кредитора переходить права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також суд зазначив, що згідно з вимоги чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 і  стягнуто з останнього заборгованість в розмірі 425  947 грн  05 коп. за кредитним договором 115/МК від 26 липня 2006 року. Рішення суду  ОСОБА_1  не виконано. 
05 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_blank про відступлення права вимоги, за яким ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 115/МК від 26 липня 2006 року. (а.с.8-10)
30 вересня 2020 року між ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення права вимоги, за яким ТзОВ «Брайт Інвестмент» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 115/МК від 26 липня 2006 року (а.с.13-14).
Звертаючись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження АСВП №36370794 з примусового виконання виконавчого листа №0904/1263 представник ТзОВ «Брайт Інвестмент» посилався на те, що товариство набуло право вимоги щодо примусового виконання рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором 115/МК від 26 липня 2006 року, тобто є правонаступником ПАТ КБ «Надра».
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням  є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша    статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України  кредитор    у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора     у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторони     її правонаступником. Положення цієї статті застосовується також                       у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження               і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів                    і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться                  на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони  її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора   в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена     на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, як  не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право  на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні,  не має права звернутись до органу державної виконавчої служби  із заявою про примусове виконання рішення суду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі  і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені  в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року  у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зроблено висновок про те, що навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних    із захистом його прав та охоронюваних інтересів.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження,  в тому числі у виконанні рішення суду.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом  є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим,    так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо);     3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; , 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду     від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16.
Задовольняючи заяву ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що предметом спору у цій справі   є заміна сторони виконавчого провадження, так як укладений 30 вересня 2020 року договір між ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 115/МК від 26 липня 2006 року боржником не оспорюється.
Встановивши, що відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30 вересня 2020 року укладеного між ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» договору № GL48N718070_blank, за яким ТзОВ «Брайт Інвестмент» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 115/МК від 26 липня 2006 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку замінивши стягувача Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» його правоноступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», оскільки така заміна не суперечить пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд не  мав  підстав для  заміни сторони виконавчого провадження, так як до ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» перейшли тільки вимоги за кредитним договором № 115/МК від 26 липня 2006 року укладеним між ним та ПАТ КБ «Надра, ТзОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» не було учасником виконавчого провадження щодо виконання рішення суду то й не могло бути замінено ТзОВ «Брайт Інвестмент», оскільки зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження,  в тому числі у виконанні рішення суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, розглянуто заяву у відповідності до норм матеріального права, прийнято обґрунтоване рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для справи, тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2021 рокузалишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текс складено 12 жовтня 2021 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                       І.В.Бойчук
В.А.Девляшевський