13.12.21
33/812/388/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 477/1112/21 Головуючий суду І інстанції - суддя Семенова Л.М.
Номер провадження: 33/812/388/21 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В. 
Категорія:  ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д., 
за участю ОСОБА_1 його захисника - адвоката Соколіка В.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Соколіка Віталія Дмитровича на постанову судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , студента Миколаївського національного аграрного університету проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік,
в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №117989, 7 червня 2021 року о 2 годині 40 хвилин водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Шкода Фаворит» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» або проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Не погодившись із вказаною постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Соколік В.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, також судом при винесені постанови порушено норми матеріального та процесуального права.
Захисник Соколік В.Д. в апеляційній скарзі вказує на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише хотів перед цим дізнатися причину зупинки, оскільки працівниками поліції ОСОБА_1 було зупинено безпідставно та незаконно.
Зазначає про те, що вимога про проходження огляду на стан сп`яніння надійшла від невстановленої особи, оскільки під час зупинки транспортного засобу працівник поліції не представився, не надав відповідні документи, а тому не можливо було встановити правомірність подальших вимог щодо проходження будь-якого огляду. Разом з тим, інспектор поліції не роз`яснив ОСОБА_1 права та обов`язки визначені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Наголошує на тому, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом вини ОСОБА_1 .
Зауважує, що працівниками поліції ОСОБА_1 взагалі не повідомлялось про те, що відносно нього буде складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а про його наявність він дізнався вже коли отримав повістку до суду.
Вважає, що наявний в матеріалах справи відеозапис взагалі не може бути взятим до уваги, оскільки відео з нагрудної камери поліцейського тривалістю декілька хвилин, з яких більша частина відео є непридатною для відтворення. Саме відео не відображає обставин даної справи, не містить інформації про осіб які складали протокол. Відео є неповним та не інформативним.
Крім того, зазначає про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Натомість під час відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння свідки були відсутні. При цьому можливість поліцейськими застосувати технічні засоби відеозапису передбачена лише під час проведення огляду осіб та не застосовується при відмові.
Разом з тим, захисник Соколік В.Д. вказує на те, що ОСОБА_1 не відстороняли від керування транспортним засобом та не вилучали у нього документи, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Соколік В.Д. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили її задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну.
Вислухавши аргументи і доводи ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Соколіка В.Д., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Постанова суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який 07 червня 2021 року о 02 годині 40 хв. в с. Лимани, Вітовського району, Миколаївської області керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівника поліції відмовився.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Так, згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 117989 від 07 червня 2021 року, відповідно до якого 7 червня 2021 року о 2 годині 40 хвилин водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Шкода Фаворит» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер» або проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився (а.с.1);
- у відеозаписі, з якого чітко вбачається, що працівником поліції було запропоновувало ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер та у медичному закладі у встановленому законом порядку, на що водій транспортного засобу ОСОБА_1 категорично відмовився.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 07 червня 2021 року у ОСОБА_1 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, тремтіння пальців рук в розумінні п.п.2 та 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Соколіка В.Д., ґрунтується на наявних у справі доказах.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції йому не було роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 117989, в якому зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції не були залучені свідки, які повинні були бути під час складання протоколу у разі відмови від проходженні огляду на стан сп`яніння є безпідставними з огляду на наступне.
Законом України від 16 лютого 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», внесено зміни, зокрема до ст. 266 КУпАП, що набрали чинності 17 березня 2021 року, та з цього часу закон надає можливість поліцейським під час проведення огляду осіб застосовувати технічні засоби відеозапису, та лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
При цьому, логічне тлумачення положень ч. 2 ст. 266 КУпАП дає підстави вважати, що застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису є належним та допустимим доказом під час провадження у справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не залежно від того, чи технічними засобами відеозапису зафіксовано сам огляд особи на стан сп`яніння, що проводився на місці, чи такими засобами зафіксовано відмову особи від огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Залучення свідків до огляду на стан сп`яніння, а так само фіксації відмови водія від огляду, є обов`язковим лише у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису.
Оскільки відмова ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також пройти такий огляд у медичному закладі зафіксовано працівниками поліції за допомогою відеозапису, то проведення такого огляду без присутності свідків за умови застосування технічного засобу відеозапису, відповідає вимогам статті 266 КУпАП, чинній на час вчинення правопорушення, а відтак вказаний відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 ..
При цьому апеляційний суд вважає, що положення статті 266 КУпАП в частині порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічних засобів відеозапису без присутності двох свідків (частина 2 статті 266 КУпАП), є чітко визначеними, не містять бланкетних положень, а тому не потребують застосування інших нормативно-правових актів, в тому числі, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, на який посилається апелянт, та який був прийнятий в 2008 році, та на цей час суперечить вимогам частини 2 статті 266 КУпАП в частині проведення огляду у присутності двох свідків. 
До того ж пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 1231-IX від 16 лютого 2021 року, яким внесено зміни до ст. 266 КУпАП, було зобов`язано Кабінет Міністрів України у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення Міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише хотів перед цим дізнатися причину зупинки, у зв`язку з тим, що на його думку працівниками поліції ОСОБА_1 було зупинено безпідставно та незаконно не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи файлами відеозапису із нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, на яких чітко зафіксована категорична та безумовна відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому із відеозапису вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд як за допомогою алкотестеру Драгер, так і у медичному закладі, на що останній без роздумів відповів категоричною відмовою. 
До того, ж як пояснив ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, працівники поліції його не зупиняли, а під`їхали коли він повернув праворуч та зупинив свій транспортний засіб. 
Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, щодо оскарження таких дій та його результатів.
Доводи апеляційної скарги про те, що згідно ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, однак ОСОБА_1  відсторонено не було, на увагу суду не заслуговують, оскількине спростовують висновків суду першої інстанції, не впливають на доведеність його вини у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду, зокрема, на стан алкогольного сп`яніння і відсутність таких відомостей в матеріалах справи жодним чином не впливає на законність прийнятого судом рішення.
На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу щодо огляду на стан сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винуватості ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законну і обґрунтовану постанову відносно ОСОБА_1 з наведенням обґрунтованих мотивів.
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
За таких обставин, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував усі обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття справи за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Соколіка Віталія Дмитровича залишити без задоволення.
Постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладеного адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.В. Крамаренко