Постанова
Іменем України
 
08 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 646/6443/18
провадження № 61-8384св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В., 
 
учасники справи:
заявник - акціонерне товариство «Сбербанк»,
заінтересована особа - Харківська міська рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 жовтня 2020 року у складі судді Єжова В. А. та постанову Харківського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б. у справі за заявою акціонерного товариства «Сбербанк», заінтересована особа - Харківська міська рада, про визнання спадщини відумерлою. 
 
Короткий зміст заяви
 
У вересні 2018 року АТ «Сбербанк» звернувся до суду із заявою, заінтересована особа - Харківська міська рада, про визнання спадщини відумерлою.
 
Заява мотивована тим, що 19 червня 2008 року між ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 92-В/08/12/ФО/А, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 25 271,00 дол. США на придбання автомобіля, який зобов`язався повернути згідно графіка не пізніше 19 червня 2015 року, та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі 0,01 % річних. У подальшому до графіка повернення кредиту внесено зміни за згодою сторін.
 
Товариство вказувало, що 19 червня 2008 року з метою забезпечення зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 92-В/08/12/ФО/А між ним та банком укладено договір застави, за яким в заставу банку передано автомобіль марки «MAZDA», моделі 3, 2008 року випуску, колір - червоний, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , тип - легковий седан - В, об`єм двигуна 1598.
 
Заявник зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов вищевказаний автомобіль марки «MAZDA», що належав йому на праві власності.
 
Товариство вказувало, що дізнавшись про смерть позичальника банк направив до Першої Харківської державної нотаріальної контори претензію до спадкоємців ОСОБА_1 від 13 лютого 2018 року за № 2488/4/28-3, яка зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 201 та долучена до матеріалів спадкової справи № 67/2018.
 
Заявник зазначав, що звернувся до Харківської міської ради із заявою про подання до суду заяви про визнання спадщини відумерлою, однак отримав відповідь про те, що банк як кредитор спадкодавця ОСОБА_1 може скористатись своїм правом та звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.
 
Вказував, що станом на 06 вересня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 з повернення кредитних коштів за кредитним договором № 92-В/08/12/ФО/А від 19 червня 2008 року, сплати процентів за користування кредитом становить 32 157,95 дол. США та 215 420,50 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 4 604,20 дол. США; проценти за користування кредитом - 1,74 дол. США; комісія за управління кредитом - 80 039,74 грн; пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 27 552,01 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України на дату розрахунку складає 782 795,36 грн; пеня за прострочення сплати комісії за управління кредитом - 135 380,76 грн.
 
Заявник просив визнати спадщину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 на автомобіль марки «MAZDA», моделі 3, 2008 року випуску, колір - червоний, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , тип - легковий седан - В, об`єм двигуна 1598 - відумерлою та передати у власність територіальної громади м. Харкова зазначений автомобіль.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 жовтня 2020 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, заяву задоволено, визнано спадщину у вигляді автомобіля марки «MAZDA», моделі 3, 2008 року випуску, колір - червоний, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , тип - легковий седан - В, об`єм двигуна 1598 - відумерлою.
 
Передано автомобіль марки «MAZDA», моделі 3, 2008 року випуску, колір - червоний, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , тип - легковий седан - В, об`єм двигуна 1598, як відумерлу спадщину у комунальну власність Харківської міської ради.
 
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване, тим що спадкоємці після смерті ОСОБА_1 відсутні. 
 
Враховуючи право кредитора спадкодавця звернутися із заявою про визнання спадщини відумерлою після спливу одного року з часу відкриття спадщини, вимоги заявника про визнання спадщини відумерлою є законними та обґрунтованими, у зв`язку із чим заява підлягає задоволенню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2021 року до Верховного Суду, Харківська міська рада, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Червонозаводського районного суду міста Харкова.
 
18 червня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.

 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не повно з`ясували обставини справи та дослідили докази. Заявник зазначає, що АТ «Сбербанк» не довів, що після смерті ОСОБА_1 відсутні спадкоємці, оскільки не встановлено осіб, що проживали разом з померлим.
 
В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 145/472/17.
 
Відзив на касаційну скаргу 
 
У червні 2021 року АТ «Сбербанк» засобами поштового зв`язку подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що 19 червня 2008 року між ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 92-В/08/12/ФО/А, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 25 271,00 дол. США на придбання автомобіля, який зобов`язався повернути згідно графіка не пізніше 19 червня 2015 року, та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі 0,01 % річних. У подальшому до умов повернення кредиту внесено зміни за згодою сторін додатковою угодою № 1 від 07 серпня 2009 року (а. с. 6-9).
 
19 червня 2008 року з метою забезпечення зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 92-В/08/12/ФО/А між ним та банком укладено договір застави, за яким в заставу банку передано автомобіль марки «MAZDA», моделі 3, 2008 року випуску, колір - червоний, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , тип - легковий седан - В, об`єм двигуна 1 598 (а. с. 14-18).

 
Відомості про заставу рухомого майна 20 червня 2008 року внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом від 04 вересня 2018 року № 56803047 (а. с. 22, 23).
 
16 жовтня 2013 року постановою державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 40267459 з примусового виконання виконавчого листа № 2035/2029/2012, виданого 30 жовтня 2012 року Червонозаводським районним судом міста Харкова про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» суми заборгованості у розмірі 151 482,62 грн. У межах вказаного виконавчого провадження постановами від 06 лютого 2014 року накладено арешт на належний ОСОБА_1 автомобіль марки «MAZDA», номерний знак НОМЕР_2 , та оголошено це майно у розшук (а. с. 105-107).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер (а. с. 26).
 
Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, зокрема, увійшов вищевказаний автомобіль марки «MAZDA», номерний знак НОМЕР_2 , який належав йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності НОМЕР_3 від 18 червня 2008 року та листом Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України від 13 грудня 2018 року № 231/20-5384 (а. с. 98).
 
На час відкриття спадщини ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 27).
 
Про смерть ОСОБА_1 банку повідомив його брат ОСОБА_2 заявою від 08 лютого 2018 року (а. с. 79 зворот).
 
Після смерті ОСОБА_1 банк направив до Першої Харківської державної нотаріальної контори претензію до його спадкоємців від 13 лютого 2018 року за № 2488/4/28-3 (а. с. 62).
 
На підставі зазначеної претензії 13 лютого 2018 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 67/2018 до майна ОСОБА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50907695 від 13 лютого 2018 року та листом нотаріальної контори від 20 листопада 2018 року № 4667/02-14 (а. с. 61, 85).

 
З вказаного листа та наданої суду спадкової справи відомо, що заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи відсутні.
 
Претензія банку 16 лютого 2018 року зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 201 та долучена до матеріалів спадкової справи № 67/2018. Листом від 16 лютого 2018 року Перша Харківська державна нотаріальна контора повідомила банк, що у разі звернення спадкоємців ОСОБА_1 до нотаріальної контори зміст претензії буде доведено до їх відома. Також, повідомлено банк про необхідність оплати вартості інформаційної довідки зі Спадкового реєстру у зв`язку із заведенням спадкової справи (а. с. 29).
 
24 липня 2018 року банк звертався до Харківської міської ради щодо подання нею до суду заяви про визнання спадщини відумерлою, однак отримав відповідь від 07 серпня 2018 року про те, що він як кредитор спадкодавця ОСОБА_1 може скористатись своїм правом та звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою (а. с. 30).
 
Станом на 06 вересня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 з повернення кредитних коштів за кредитним договором № 92-В/08/12/ФО/А від 19 червня 2008 року склала 32 157,95 дол. США та 215 420,50 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 4 604,20 дол. США; проценти за користування кредитом - 1,74 дол. США; комісія за управління кредитом - 80 039,74 грн; пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 27 552,01 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України на дату розрахунку склало 782 795,36 грн; пеня за прострочення сплати комісії за управління кредитом - 135 380,76 грн.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
 
Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
 
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
 
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
 
Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.
 
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 199/353/17-ц (провадження № 61-46195св18), від 20 січня 2021 року у справі № 644/3546/17 (провадження № 61-22990св19) та були застосовані судом апеляційної інстанції. 
 
Ураховуючи відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_1 , а також ураховуючи право кредитора спадкодавця звернутися із заявою про визнання спадщини відумерлою після спливу одного року з часу відкриття спадщини, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги заявника про визнання спадщини відумерлою є законними та обґрунтованими, у зв`язку із чим заява підлягає задоволенню.
 
Крім того, доказів наявності спадкоємців ОСОБА_1 , які б проживали разом з ним на час смерті та фактично прийняли спадщину, надано до суду не було.
 
Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 145/472/17, є необґрунтованими, оскільки фактичні обставини у вказаній справі не є подібними до обставин даної справи, в зв`язку з чим матеріально-правове регулювання спірних правовідносин є різним.
 
У справі № 145/472/17 предметом спору були вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду першої та апеляційної інстанцій.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та  постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.
 
Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 23 березня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: 	А. І. Грушицький 	
 	    В. С. Висоцька 	
 	    І. В. Литвиненко