П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року
м. Рівне

Справа № 568/1567/18
Провадження № 22-ц/4815/1352/21

Головуючий у Радивилівському районному суді 
Рівненської області: суддя Троцюк В.О.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду 
першої інстанції: 13 год. 37 хв. 21 липня 2021 року
Повний текст складено: 30 липня 2021 року 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сацика Ігоря Терентійовича на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації,
в с т а н о в и в:
       У листопаді 2018 року в суд звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (далі – ПрАТ "СК "АРКС") з позовом ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), в порядку суброгації. 
       Мотивуючи свої вимоги покликалось на укладений між ним та ОСОБА_2 договір добровільного страхування наземного транспорту №779а4кг, згідно якого товариство взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. Зазначало, що 30.10.2015 року відбулась ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля Chery Elara, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок пригоди автомобіль Renault зазнав механічних ушкоджень. Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 30.11.2015 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На виконання умов договору страхування та на підставі страхового акту №1.003.15.15863/VESKO23739, рахунку зі станції технічного обслуговування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб складав 61 923,73 грн. Вказаний грошові кошти сплачено ОСОБА_2 , шляхом перерахування на рахунок станції технічного обслуговування. Зі свого боку цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" (далі – АТ "СГ "ТАС") за полісом серії №АІ/8366943. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складав 50 000 грн., а розмір франшизи 0 грн. Враховуючи наведене, позивач вважав, що відповідач зобов`язаний відшкодувати різницю між завданою шкодою та страховою виплатою.
       З наведених мотивів просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 11923,73 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1 762 грн.
       Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2021 року позов задоволено. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "АРКС" суму сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 11 923,73 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "АРКС" понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1 762 грн.
       На рішення суду представником відповідача подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що позовні вимоги не були підтверджені належними та допустимими доказами. На його переконання реальні пошкодження належного ОСОБА_2 автомобіля становлять в межах 50 000 грн. З довідки про ДТП від 30.10.2015 виданої інспектором Каленюком О.П. видно, що автомобіль Renault під керуванням ОСОБА_3 отримав такі механічні пошкодження як: пошкодження заднього бампера, деформованої кришки багажника, деформованих заднього правого та лівого крил. Тоді як з повідомлення про настання події, що має ознаки
страхового випадку від 30.10.2015, видно, що в переліку пошкоджень транспортного засобу, належного ОСОБА_2 , зазначено таке: пошкоджено задній бампер, багажник, два підкрилка; однак у вартість понесених позивачем витрат, безпідставно включено вартість робіт та заміну запчастин до автомобіля ОСОБА_2 , які не отримали механічних пошкоджень під час ДТП. Наявні в справі документи щодо підтвердження завданої шкоди суперечать одне одному, є надуманими та не відповідають отриманим реальним пошкодженням автомобіля, а тому не можуть братися до уваги при вирішенні спору. Так, матеріалами справи не підтверджено механічне пошкодження емблеми дверей задка на суму 169 грн., пошкодження заднього ліхтаря правого на суму 2 152 грн., пошкодження підлоги багажника на суму 6 177 грн., пошкодження надпису "dci" на суму 647 грн. Проте, заміна цих запчастин в цілому становить 10 145 грн. і ця вартість позивачем безпідставно включена в претензію, яку має сплатити відповідач. Дані частини автомобіля фактично не були пошкоджені в результаті ДТП, а тому не повинні включатись до виплати. На переконання заявника позивач мав би забезпечити проведення автотехнічної експертизи задля оцінки механічних пошкоджень автомобіля ОСОБА_2 .
       З наведених підстав просив скасувати рішення районного суду та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
       Правом надати відзив на апеляційну скаргу ПрАТ "СК "АРКС" не скористалося.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Як з`ясовано судом і ці обставини сторонами не заперечують та визнаються, 18.12.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія АХА Страхування" (зараз ПрАТ "СК "АРКС") та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 779а4кг, відповідно до умов якого Страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Renault, номерний знак НОМЕР_1 . (а.с.4-15)
       При цьому пунктом 28.13 даного Договору визначено порядок визначення розміру страхового відшкодування, зокрема визначено, що при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої франшизи, але не більше страхової суми.
       30 жовтня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля Chery Elara, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , про що ОСОБА_4 було повідомлено страховика. (а.с.16)
       Відповідно до постанови Радивилівського районного суду Рівненської області від 30.11.2015 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 11.11.2015 страхове відшкодування ОСОБА_2 відповідно до договору №779а4кг від 19.12.2014 року становить 61923,73 грн. (а.с.40)
       Страховим актом №1.003.15.15863//VESKO23739 від 12.11.2015 визначено, що виплату стразового відшкодування за договором №779а4кг від 19.12.2014 року має здійснити ТОВ "Авто-Мотив ЛТД" (а.с.41)
       Виплата страхового відшкодування була сплачена АТ "СК "АХА Страхування" в розмірі 61923,73 грн. на рахунок ТОВ "Авто-Мотив ЛТД" (а.с.43)
       Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "СГ "ТАС" за Полісом №АІ/8366943. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складав 50 000,00 грн., розмір франшизи складав 0 грн. (а.с.79)
       03 лютого 2017 року позивач із метою досудового врегулювання спору надіслав претензію ОСОБА_1 з вимогою сплати 11923,73 грн. (а.с.44)
       Спірні відносини виникли у зв`язку з реалізацією позивачем свого права на відшкодування від відповідача різниці між сумою регламентної виплати, яку було здійснено для ОСОБА_3 та сумою ліміту страхової відповідальності ОСОБА_1 .
       Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
       Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені ст.ст. 1187, 1188 ЦК України.
       За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
       Тобто відповідальність за шкоду несе безпосередньо винна особа - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
       При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Згідно зі ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
       Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
       Отже, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
       У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
       Згідно із ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
       Так, під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, що регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
       Отже, відносини між сторонами у справі регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування". 
       Позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків.
       У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.
       Відносини між відповідачем та ПАТ "СК "УСГ", регулюються правилами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
       Згідно з ч. 1 зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
       Через заміну сторони кредитора в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.
       Тому за змістом ст. 993 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 990 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до наявних в матеріалах справи документів стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ "СК "АРКС" 11 923,73 гривень шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України. 
       Не може колегія суддів погодитись з доводами заявника з приводу того, що позивачем безпідставно заявлено претензію про стягнення з відповідача 10 320,62 грн. ПДВ. 
       Так, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.
       Однак, у разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.
       Збитками, в даному випадку, визнаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
       У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.
       Між тим, належними та допустимими доказами в справі підтверджено вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault, номерний знак НОМЕР_1 , так як у них зазначена повна вартість пошкоджених деталей, вказані документи містять опис пошкоджень на автомобілі потерпілого, вартість ремонтних робіт та запасних частин, які підлягають заміні. 
       Страхове відшкодування позивачем виплачено не страхувальнику, а безпосередньо ТОВ "Авто-Мотив ЛТД", яке проводило відновлювальний ремонт транспортного засобу потерпілого внаслідок ДТП. 
        Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Мотив ЛТД" є платником податку на прибуток на загальних підставах, а тому позивач правомірно вимагає відшкодування сплаченого податку, який включений у рахунок на ремонт автомобіля ОСОБА_2 .
       Не заслуговують на увагу твердження особи, що подала апеляційну скаргу про недоведеність завданих збитків, а також, що фактично у вартість ремонту були включені запчастини, які не пошкоджувались в ДТП. 
       Як видно з акта огляду транспортного засобу, складеного спеціалістом Афанасьєвим Є.Є., пошкоджень, що не пов`язані з ДТП виявлено не було. 
       Безсумнівно, надані позивачем докази у підтвердження пошкоджень автомобіля, а також справляння на його відновлення грошових коштів, спонукають до задоволення позову в повному обсязі.
       Поготів, всупереч доводам заявника, саме сторона відповідача повинна була довести обставину невідповідності завданої шкоди реальним збиткам, зокрема, підготовити за своїм замовленням або на підставі ухвали суду про призначення експертизи, висновок автотехнічної експертизи, чи іншим чином спростувати вимоги позову, однак нею здійснено лише голослівні покликання не їх недоведеність.
       Хоча, принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Тому, якщо позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
       Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, переоцінки доказів в справі, що не спростовує обов`язку відповідача відшкодувати страховій компанії потерпілої в результаті ДТП особи визначені грошові кошти.
       Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32). Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
       Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
       Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.
       Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сацика Ігоря Терентійовича залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 21 липня 2021 року – без змін. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич
       
Судді:                                                                 Н.М. Ковальчук

                                                                       С.С. Шимків