ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 335/3336/21(2-адр/335/7/2021)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09.08.21, ухваленою суддею  Стеценко А.В.,  по справі за позовом  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції  в Запорізькій області  про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,- 
                               
                       в с т а н о в и В:

У березні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, у якому просив скасувати постанову серії ЕАН №3951446 від 21.03.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 6  ст. 121 КУпАП  та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2021 вищезазначений позов задоволено повністю, скасовано оскаржувану постанову, закрито справу про адміністративне правопорушення, вирішено питання розподілу судових витрат.
15.07.2021 представник позивача адвокат Балабко А.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення в справі, яким стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати у розмірі 5000,00 грн.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09.08.21 у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвалу суду обгрунтовано тим, що позивач не звертався до суду із заявою про намір подати суду докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача Балабко А.В.  звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм  процесуального права, просив скасувати ухвалу та ухвалити рішення про задоволення заяви. 
В апеляційній скарзі представник позивача  зазначив, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.  
Відповідно до приписів  статті 311 КАС України  справу розглянуто в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Розглянувши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 4  статті 243 КАС України  судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Суд апеляційної інстанції  звертає увагу, що позивач та представник позивача не повідомили суд а ні під час підготовчого засіданн, а ні під час розгляду справи в порядку письмового провадження по суті про наявність судових витрат позивача на правничу допомогу, не надали доказів сплати витрат на правничу допомогу або про відсутність можливості надати докази до прийняття рішення в справі.
Суд зазначає, що недодержання процесуальної умови - обов`язкового повідомлення суд про наявність витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів по справі, в даному випадку до вирішення справи по суті, - унеможливлює задоволення заяви позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.11.2018 року у справі №820/1242/18, надане суду пунктом 3 частини першої  статті 252 КАС України  право ухвалити додаткове рішення у разі, якщо ним не вирішено питання про судові витрати, поширюється на ситуації, коли суд відповідної інстанції повинен вирішити це питання в установлених процесуальним законом випадках і не здійснив цього під час ухвалення судового рішення. При цьому, Верховний Суд наголосив на тому, що додаткове судове рішення є невід`ємною частиною основного судового рішення та не може змінювати його змісту.
Таким чином, у цій справі суд мав можливість вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу додатковим рішенням, якщо б вимоги про їх стягнення були заявлені до ухвалення рішення по суті позовних вимог із наданням відповідних доказів, або за умови виконання позивачем/представником позивача приписів частини 3  статті 143 КАС України  щодо повідомлення про наявність поважних причин, що унеможливлюють подання доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі.
Так, визначальною умовою для можливості ухвалити додаткове судове рішення щодо відшкодування судових витрат, в даному випадку на правничу допомогу, має бути наявність відповідної заяви позивача та відповідних доказів, які подані    до закінчення судових дебатів у справі. Зазначення позивачем в позовній заяві про вирішення питання щодо розподулу судових витрат, без подання доказів на підтвердження вказаних витрат (договір, опис робіт), не може розглядатись як заява про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення в розумінні ч. 7  ст. 139 КАС України.
Оскільки позивачем не було заявлено про витрати на правничу допомогу до ухвалення рішення по суті позовних вимог та не надано відповідних доказів, а також не повідомлено суд про наявність поважних причин, що унеможливлюють подання доказів, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, відповідно таке питання не було предметом розгляду під час прийняття рішення, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтованого  висновку про відсутність підстав для винесення додаткового судового рішення та необхідність залишення заяви представника позивача без розгляду, оскільки поважних причин пропуску строку    на подання заяви та доказів у відповідності до частини 7  статті 139 КАС України, суду не надано.
Згідно  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і  процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а  тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст.  241-245,  250,  312,  315,  316,  321,  322,  327,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09.08.20 залишити без змін.
            Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня отримання її копії.

Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова