ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" жовтня 2021 р.                                  Справа № 910/4860/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Попікової О.В.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Корсака В.А. 
 
розглянувши апеляційну скаргу в порядку спрощеного провадження (без виклику сторін) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Промінь"
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 (повний текст складено 08.06.2021)
у справі №910/4860/21 (суддя Котков О.В.)
за позовом          Міністерства оборони України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Промінь"
про стягнення грошових коштів

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У березні 2021 Міністерство оборони України (далі - МОУ) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Промінь" (далі - ТОВ «ТД «Промінь») штрафні санкції у розмірі 44 605,44 грн., що складається з 7511,04 грн пені та 37 094,40 грн штрафу.
В обґрунтування заявлених вимог МОУ вказує, що ТОВ «ТД «Промінь» не виконало належним чином зобов`язання за договором № 286/3/19/121 від 03.04.2019 щодо своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим на підставі п. 7.3.4 договору з останнього підлягає стягненню пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленої в строк продукції, пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару та штраф у розмірі 7% від суми непоставленого товару.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ТД «Промінь» на користь МОУ грошові кошти: пені - 751,10 грн., штрафу - 3709,44 грн. та судовий збір - 227,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що нарахування заявлених до стягнення сум пені та штрафу проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак ці вимоги є обґрунтованими. 
Враховуючи встановлені у справі обставини (в т.ч. наданий відповідачем сертифікат №0500-20-1342 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Вінницької торгово-промислової палати (вих. № 23/12/315 від 24.07.2020) та виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, а також відсутність доказів понесення позивачем будь-яких збитків, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені та штрафу до 10%, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення з відповідача на користь позивача 751,10 грн пені та 3709,44 грн штрафу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2021, ТОВ «ТД «Промінь» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить вказане рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог МОУ до ТОВ «ТД «Промінь» в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ «ТД «Промінь» посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального на порушення норм процесуального права; вважає, що викладені у оскаржуваному рішенні висновки ухвалені з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та за невідповідністю висновків суду обставинам справи.
На думку скаржника, вірно встановивши обставини справи, зокрема про те, що поставка товару булла здійснена з простроченням у зв`язку з форс-мажорними обставинами, місцевий господарський суд дійшов неправильного висновку, оскільки не звільнив ТОВ «ТД «Промінь» від відповідальності, а зменшив розмір штрафних санкцій, що призвело до ухвалення неправильного та незаконного рішення у справі.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 апеляційну скаргу ТОВ «ТД «Промінь» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 у справі №910/4860/21 залишено без руху; запропоновано ТОВ «ТД «Промінь» протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, надати до Північного апеляційного господарського суду докази доплати судового збору у розмірі 2724,00 грн.
28.07.2021 від ТОВ «ТД «Промінь», на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021, надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з платіжним дорученням №397 від 26.07.2021 про доплату судового збору у розмірі 2724,00 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ТД «Промінь» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 у справі №910/4860/21. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Позиції учасників справи.
Від МОУ відзив на апеляційну скаргу не надійшов, що не є перешкодою для перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
03.04.2019 МОУ (як замовник) та ТОВ «ТД «Промінь» (як постачальник) уклали договір №286/3/19/121 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язався 2019 році поставити замовнику спідню білизну (18310000-5) (Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2 та вид 3) (лот 4. Чоловічі труси (18312000-9) (Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2 та вид 3): 1) Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2; 2) Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 3) (далі - товар), а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі. 
Ціна товару з ПДВ складає 2 721 360,00 грн (п. 1.2 договору). 
Згідно з п. 5.3. договору датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару. 
Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором (п. 6.3.1 договору).
Відповідно до умов п. 7.1 договору у разі невиконання або неналеного виконання своїх зобов`язань зо договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.
Умовами п. 7.3.4 договору сторони передбачили, що за порушення строків виконання зобов`язань постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості товару.
Неустойка (штраф, пеня) за несвоєчасне постачання продукції (товару), яка передбачена п. 7.3.4 договору нараховується в межах терміну дії договору, та не більше ніж до кінця поточного бюджетного року (п. 7.3.9 договору).
За умовами п.п. 8.1-8.3 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання, або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України та регіональними Торгово-промисловими палатами.
Договір набирає чинності з дати його укладення сторонами і діє до 31.12.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору, звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння (п. 10.1 договору).
Додатковою угодою №3 від 19.02.2020 сторони погодили строк поставки товару до 31.03.2020 (включно). Ціна товару з ПДВ складає 529  920,00 грн.
Додатковою угодою №4 від 17.12.2019 сторони виклали п. 10.1 договору в наступній редакції: «Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.04.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення».
03.04.2020, відповідно до акту №2 приймального контролю товару за якістю від 01.04.2020, ТОВ «ТД «Промінь» поставило МОУ товар у кількості 1  200 шт. на суму 69  120,00 грн (з ПДВ).
17.04.2020, відповідно до акту № 1 приймального контролю товару за якістю від 16.04.2020, ТОВ «ТД «Промінь» поставило МОУ товар у кількості 8 000 шт. на суму 460  000,00 грн (з ПДВ).
З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що відповідач взяті на себе зобов`язання по поставці товару виконав з порушенням строків поставки товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймального контролю товару за якістю та повідомленнями-підтвердженнями № 172 від 03.04.2020 та №185 від 17.04.2020.
У матеріали справи з позовною заявою МОУ надало також претензію (вих. №286/8/2686 від 14.04.2020) на суму 138,24 грн пені та претензію (вих. №286/8/3410 від 12.05.2020) на суму 44  467,20 грн (7  372,80 грн пені + 37  094,40 грн штрафу) без доказів їх направлення на адресу ТОВ «ТД «Промінь».
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором, МОУ за порушення термінів поставки товару нарахувало ТОВ «ТД «Промінь» пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у сумі 7511,04 грн та штраф у розмірі 7% від суми непоставленого товару у сумі 37  094,40 грн.
Звертаючись з позовом у цій справі, МОУ вказує, що ТОВ «ТД «Промінь» порушило зобов`язання за договором щодо своєчасної поставки товару, оскільки товар у кількості 1200 штук поставлено з простроченням на 2 доби, у кількості 8000 - на 16 діб, тобто з простроченням визначеного договором терміну поставки товару, у зв`язку з чим нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару та штраф у розмірі 7% від суми непоставленого товару. 
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ТОВ «ТД «Промінь» у відзиві на позовну заяву вказало, що порушення строків виконання зобов`язань за договором пов`язане з настанням форс-мажорних обставин на підтвердження чого надало сертифікат №0500-20-1342 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Вінницької торгово-промислової палати (вих. №23/12/315 від 24.07.2020).
У сертифікаті №0500-20-1342 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Вінницька торгово-промислова палата підтвердила, що у зв`язку з введенням карантину відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (зі змінами та доповненнями) та оголошення простою згідно наказів № 18-03-2020 від 18.03.2020, № 13-04-2020 від 13.04.2020 та № 28-04-2020 від 28.04.2020 ТОВ «ТД «Промінь» унеможливлене виконати зобов`язання за договором № 286/3/19/121 від 03.04.2019 у встановлений термін - до 31.03.2020. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): з 18.03.2020 по 28.04.2020.
Також ТОВ «ТД «Промінь» зазначило, що листом № 1603-2020-03 від 16.03.2020 повідомило МОУ про оголошення на підприємстві простою, у зв`язку із запровадженням на всій території України карантину, та просило розглянути можливість подовження терміну постачання товару на один місяць до 30.04.2020, а при необхідності на більш тривалий термін.
За викладених вище обставин відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За визначенням частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За визначенням частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 6, 627, 628 ЦК України).
Частинами 1, 2 статті 180 ГК України в свою чергу встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів ( частина 1 статті 181 ГК України).
У відповідності зі статтею 509 ЦК України   та  статтею 173 ГК України   в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1   статті 193 ГК України   встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України, яка кореспондується зі статтею 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України  ).
Нормами частини 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За визначенням статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до частини 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України).
За визначенням статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості (частина 2 статті 231 ГК України).
Як встановлено вище, за умовами договору ТОВ «ТД «Промінь» зобов`язалось поставити МОУ обумовлений цим договором товар на суму 529  920,00 грн. у строк до 31.03.2020.
ТОВ «ТД «Промінь» зобов`язання по поставці товару виконало з порушенням погоджених у договорі строків, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами  №№ 1, 2 приймального контролю товару за якістю та повідомленнями-підтвердженнями №172 від 03.04.2020 та №185 від 17.04.2020.
Умовами п. 7.3.4 договору сторони передбачили, що за порушення строків виконання зобов`язань постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості товару.
У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «ТД «Промінь» зобов`язань за договором, МОУ за порушення термінів поставки товару нарахувало постачальнику (ТОВ «ТД «Промінь») пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у сумі 7  511,04 грн. та штраф у розмірі 7% від суми непоставленого товару у сумі 37  094,40 грн., які заявило до стягнення у справі, що розглядається. 
Дії відповідача є порушенням умов державного контракту, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пункту 7.3.4 державного контракту.
Перевіривши наданий МОУ та здійснений господарським судом першої інстанції розрахунок пені та штрафу, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вказані нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак ці вимоги позивача (про стягнення з відповідача 7511,04 грн. пені та 37 094,40 грн. штрафу) є обґрунтованими.
В свою чергу, ТОВ «ТД «Промінь», не заперечуючи обставин прострочення виконання зобов`язання щодо вчасної поставки продукції вказує, що невиконання ним умов договору відбулося через настання обставин надзвичайного характеру, які воно не могло передбачити на час укладення договору, на підтвердження чого надало сертифікат № 0500-20-1342 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Вінницької торгово-промислової палати (вих. № 23/12/315 від 24.07.2020 року).
Згідно із частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом (п. 3.3 Регламенту).
Аналогічне визначення форс-мажорних обставин міститься у Регламенті засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (далі - Регламент). Форс-мажорними можуть бути визнані ті обставини, які не зазначені у вищенаведеному переліку, проте відповідають критеріям форс-мажорних згідно з положеннями п. 6.9 цього Регламенту, не суперечать законодавству України і узгоджені сторонами у договорі, контракті, угоді як такі, що звільняють їх від цивільно-правової відповідальності.
Пунктом 6.9 Регламенту передбачено, що надані Заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання або наслідки неможливо було передбачити, зокрема на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання відповідного обов`язку); невідворотність (непереборність) обставин (неминучість події/подій та/або її/їх наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання Заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).
Обставини, на які посилається сторона правочину як на форс-мажорні (обставини непереборної сили), мають характеризуватися усією сукупністю ознак, визначених наведеними положеннями.
Розглядаючи питання щодо наявності підстав для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань за договором з посиланням на дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) суди мають виходити з того, що сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з Регламентом, є документом, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), тобто є доказом, який має оцінюватися судом поряд з іншими, наданими учасниками справи доказами, відповідно до статті 86 ГПК України.
Положеннями зазначеної статті передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено вище, у сертифікаті № 0500-20-1342 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Вінницька торгово-промислова палата підтвердила, що у зв`язку з введенням карантину відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (зі змінами та доповненнями) та оголошення простою згідно наказів № 18-03-2020 від 18.03.2020, № 13-04-2020 від 13.04.2020 та № 28-04-2020 від 28.04.2020 ТОВ «ТД «Промінь» унеможливлене виконати зобов`язання за договором № 286/3/19/121 від 03.04.2019 у встановлений термін - до 31.03.2020. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): з 18.03.2020 по 28.04.2020. 
ТОВ «ТД «Промінь» також вказує, що листом № 1603-2020-03 від 16.03.2020 повідомило МОУ про оголошення на підприємстві відповідача простою, у зв`язку із запровадженням на всій території України карантину, та просило розглянути можливість подовження терміну постачання товару на один місяць до 30.04.2020, а при необхідності на більш тривалий термін.
За викладених вище обставин ТОВ «ТД «Промінь» просить відмовити у позові у повному обсязі.
Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 ЦК України.
У постанові від 17.08.2021 у справі № 922/4124/20 Верховний Суд вказав, що положення статті 551 ЦК України  і статті 233 ГК України  не ставлять передбачене ними право суду зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (неустойки) у залежність від змісту заяви сторони про таке зменшення. Визначальним є сам факт наявності обставин, що свідчать про існування підстави для такого зменшення, і доведеності таких обставин.
Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містяться переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу, свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що враховуючи встановлені обставини та виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, а також відсутність доказів понесення позивачем будь-яких збитків, можливим є зменшення розміру пені та штрафу до 10%, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 751,10 грн пені та 3  709,44 грн штрафу.
Зважаючи на доводи апеляційної скарги колегія суддів апеляційної зазначає таке.
Умовами п.п. 8.1-8.3 договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання, або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України та регіональними Торгово-промисловими палатами.
Однак, як встановлено вище, в порушення вказаних вище умов договору (зокрема п. 8.2) відповідачем позивачеві не було надано доказів виникнення форс-мажорних обставин не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення, а сертифікат № 0500-20-1342 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Вінницької торгово-промислової палати (вих. № 23/12/315 від 24.07.2020 на 1607/2020/05 від 16.07.2020, вх. 687 від 21.07.2020) було подано відповідачем після звернення позивача з позовом у цій справі, під час її розгляду (у квітні 2021 з відзивом на позовну заяву); водночас докази направлення вказаного сертифіката на адресу позивача відповідачем у матеріали справи не надано взагалі.
Щодо долученої до відзиву на позовну заяву копії листа (№ 1603-2020-03 від 16.03.2020) яким ТОВ «ТД «Промінь» повідомило МОУ про оголошення на підприємстві простою, у зв`язку із запровадженням на всій території України карантину, та просило розглянути можливість подовження терміну постачання товару на один місяць до 30.04.2020, а при необхідності на більш тривалий термін, колегія суддів відзначає наступне.
ТОВ «ТД «Промінь» за текстом відзиву на позовну заяву вказує, що зазначений лист було подано до МОУ, отримано останнім та зареєстровано за вх. № 3717 від 18.03.2020, однак, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії цього листа, відмітка про його отримання МОУ відсутня, так само як відсутня і будь-яка вказівка про те, що вхідні номер та дата на ньому (вх. № 3717 від 18.03.2020) проставлені саме МОУ.
Інші докази направлення листа № 1603-2020-03 від 16.03.2020 на адресу МОУ відповідачем не надано.
Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України, частини 2  статті 218 ГК України  та статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»  форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством. Одне лише передбачене законом віднесення введеного карантину до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання конкретного договору.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України  покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Промінь" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 у справі №910/4860/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 у справі №910/4860/21 залишити без змін.
Справу №910/4860/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених у п. 2 ч. 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            О.В. Попікова 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                В.А. Корсак