Постанова
Іменем України
 
13 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 669/1307/18
провадження № 61-14444св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: фермерське господарство «Артем і Я», Білогірська селищна рада Білогірського району Хмельницької області, державний реєстратор Яловчук Валерій Васильович, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Артем і Я» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року у складі судді Столковського В. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 рокуу складі колегії суддів: Талалай О. І. Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до фермерського господарства «Артем і Я», Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області, державного реєстратора Яловчука Валерія Васильовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування рішення, акту прийому-передачі майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай, скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «Артем і Я» (далі - ФГ «Артем і Я»), Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області, державного реєстратора Яловчука В. В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування рішення, акту прийому-передачі майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай, скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності.
 
Позов мотивований тим, що 09 жовтня 2018 року позивач дізнався про те, що за ФГ «Артем і Я» зареєстровано право власності на майновий комплекс на АДРЕСА_1 . Підставою для вчинення реєстраційних дій стали акт прийому-передачі майна від 25 березня 2014 року, складений відповідно до протоколу від 20 березня 2014 року № 1 засідання комісії по врегулюванню майнових відносин та свідоцтво про право власності на майновий пай. 
 
Реєстрація права власності на нерухоме майно проведена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки право на розпорядження майном мають лише загальні збори співвласників майнових паїв. Свідоцтво про право власності на майновий пай видане ФГ «Артем і Я» з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки воно ніколи не було членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Б. Хмельницького (далі - КСП ім. Б. Хмельницького). До заяви про видачу свідоцтва та реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно не додано жодного документа, який підтверджував би правові підстави набуття у власність майнового паю. 
 
Позивач (з урахуванням уточнених позовних вимог) просив:
-  визнати незаконним і скасувати рішення, прийняте відповідно до протоколу від 20 березня 2014 року № 1 засідання комісії по врегулюванню майнових відносин, про виділення ФГ «Артем і Я» будівлі столової, конюшні, заправки ПММ, зерносховища, свинарника-маточника, тракторного парку, піднавісу для с/г машин, адмінбудинку та акт прийому-передачі цього майна від 25 березня 2014 року;
-  визнати недійсним свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серії ХМБЛ № 000731 від 13 квітня 2018 року, видане Білогірською селищною радою Білогірського району Хмельницької області ФГ «Артем і Я»;
-  скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40637290 від 16 квітня 2018 року про державну реєстрацію за ФГ «Артем і Я» права власності на майновий комплекс на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1531161768203), номер запису про право власності 25725552, проведену державним реєстратором Яловчуком В. В. Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року, яке залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 року, позов задоволено частково.
 
Визнано незаконним і скасовано рішення, прийняте відповідно до протоколу  від 20 березня 2014 року № 1 засідання комісії по врегулюванню майнових відносин про виділення ФГ «Артем і Я» будівлі зерносховища вартістю 15 862,00 грн, будівлі конюшні вартістю 3 611,00 грн, будівлі столової вартістю 6 910,00 грн, тракторного парку вартістю 2 500,00 грн, піднавісу вартістю 7 000,00 грн, адмінбудинку вартістю 4 200,00 грн, заправки ПММ вартістю 490,00 грн, свинарника-маточника вартістю 33 000,00 грн та акт прийому-передачі майна від 25 березня 2014 року, складений відповідно до протоколу від 20 березня 2014 року № 1 засідання комісії по врегулюванню майнових відносин. Скасовано запис про реєстрацію права власності від 04 квітня 2018 року № 25725552 за ФГ «Артем і Я» на майновий комплекс на АДРЕСА_1 .
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що процедура виділення в натурі належної відповідачеві частки у пайовому фонді майна не була дотримана, оскільки питання розподілу майна вирішується загальними зборами співвласників, а не комісією з врегулювання майнових відносин, що порушує права позивача як співвласника майна і впливає на права третіх осіб - співвласників майна. Реєстраційні дії з оформлення права власності за ФГ «Артем і Я» на спірне майно проведенні державним реєстратором на підставі документів, які не відповідають вимогам закону. Позивач, оспорюючи видане ФГ «Артем і Я» свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ХМБЛ № 000731, не вказав, чим порушено його право у зв`язку з видачею такого свідоцтва відповідачу. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів про наявність у нього будь-яких речових прав на майнові паї, що були відчужені попередніми власниками ФГ «Артем і Я», на час видачі Білогірською селищною радою Білогірського району Хмельницької області нового свідоцтва відповідачу. Позовна давність позивачем не пропущена.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Верховного Суду, ФГ «Артем і Я», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким позивачу відмовити у задоволенні позовних вимог.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Ізяславського районного суду Хмельницької області.
 
04 жовтня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 05 жовтня 2021 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Ткачук О. С.

Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
В касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 596/336/17.
 
В касаційній скарзі зазначається, що суд не залучив до участі у справі комісію по врегулюванню майнових відносин КСП ім. Б. Хмельницького. Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що позивач обрав неефективний спосіб захисту порушеного права, а також пропустив строк позовної давності.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії ХМБЛ № 000707 має право на пайовий фонд майна КСП ім. Б. Хмельницького у частці 0,040 % вартістю 1 193,00 грн.
 
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії ХМБЛ № 006982 має право на пайовий фонд майна КСП ім. Б. Хмельницького у частці 0,545 % вартістю 1 613,6 грн.
 
ОСОБА_4 згідно зі свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМБЛ № 006979 є власником частки у пайовому фонді майна КСП ім. Б. Хмельницького у частці 0,524 % вартістю 15 486,00 грн.
 
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії ХМБЛ № 000761 має право на пайовий фонд майна КСП ім. Б. Хмельницького у частці 0,123 % вартістю 3 658,00 грн.
 
Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ХМБЛ № 000731 ФГ «Артем і Я» має право на пайовий фонд майна КСП ім. Б. Хмельницького вартістю 73 822,00 грн.
 
20 березня 2014 року за результатами засідання комісії з врегулювання майнових відносин ФГ «Артем і Я» виділено будівлю зерносховища вартістю 15 862,00 грн, будівлю конюшні вартістю 3 611,00 грн, будівлю столової вартістю 6 910,00 грн, тракторний парк вартістю 2 500,00 грн, піднавіс вартістю 7 000,00 грн, адмінбудинок вартістю 4 200,00 грн, заправку ПММ вартістю 490,00 грн, свинарник-маточник вартістю 33 000,00 грн (витяг з протоколу № 1 засідання комісії) (т. 2 а. с. 93).
 
25 березня 2014 року за актом прийому-передачі майна (т. 2 а. с. 97), складеним відповідно до протоколу від 20 березня 2014 року № 1 засідання комісії з врегулювання майнових відносин, на підставі накладної від 25 березня 2014 року № 2 зазначене нерухоме майно комісією передано ФГ «Артем і Я» (т. 2 а. с. 99).
 
На підставі зазначених вище документів і свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ХМБЛ № 000731 державний реєстратор Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області Яловчук В. В. виніс рішення про державну реєстрацію за ФГ «Артем і Я» права приватної власності на майновий комплекс на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1531161768203, запис про реєстрацію права власності від 04 квітня 2018 року № 25725552 (т. 1 а. с. 8).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Щодо неналежності відповідачів у справі
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
 
У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 303/6418/19 (провадження № 61-16790св20) зазначено, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. 
 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 753/905/18 (провадження № 61-12528св19) та інших постановах.
 
У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір щодо майнового комплексу виник між  ОСОБА_1  та ФГ «Артем і Я», а тому Білогірська селищна рада і державний реєстратор Яловчук В. В. є неналежними відповідачами за позовною вимогою про скасування запису про реєстрацію права власності. Проте суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та дійшли помилкового висновку про задоволення вимог, пред`явлених до зазначених осіб, хоча за обставинами цієї справи у задоволенні вимоги до державного реєстратора і селищної ради необхідно відмовити у зв`язку з її пред`явленням до неналежного відповідача.
 
Щодо ефективності способу захисту порушеного права
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
 
У касаційній скарзі ФГ «Артем і Я» зазначає про те, що позивач, звільнившись з КСП ім. Б. Хмельницького у 1997 році, мав право отримати пай грішми, натурою або цінними паперами і впродовж 21 року не реалізував його, не звертаючись ні до КСП ім. Б. Хмельницького під час звільнення з відповідною вимогою, ні до комісії з врегулювання майнових відносин після отримання майнового сертифікату про право на майновий пай у 2001 році. Під час розгляду справи відповідач наголошував, що права позивача не порушені.
 
У вказаній справі суди попередніх інстанцій:
 
-       не перевірили доводів відповідача про те, чи розпорядився позивач своїм майновим паєм;
 
-       не врахували, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду;
 
-       не встановили які права та інтереси позивача порушені відповідачем.
 
За таких обставин суди зробили передчасний висновок про незаконність і наявність підстав для скасування прийнятого комісією з врегулювання майнових відносин рішення від 20 березня 2014 року № 1 та акту приймання-передачі майна від 25 березня 2014 року, а також скасування запису про реєстрацію права власності на спірне майно за ФГ «Артем і Я».
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
 
Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу фермерського господарства «Артем і Я» задовольнити частково.
 
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 рокуу частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до державного реєстратора Яловчука Валерія Васильовича та Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про скасування запису про реєстрацію права власності скасувати. Прийняти у вказаній частині нове рішення.
 
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до державного реєстратора Яловчука Валерія Васильовича та Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про скасування запису про реєстрацію права власності відмовити.
 
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 серпня 2020 рокуу частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до фермерського господарства «Артем і Я», Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання незаконними та скасування рішення комісії по врегулюванню майнових відносин про виділення майна, акту прийому-передачі майна та скасування запису про реєстрацію права власності скасувати.
 
Передати справу № 669/1307/18 року у частині позовних вимог  ОСОБА_1 до фермерського господарства «Артем і Я», Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області про визнання незаконними та скасування рішення комісії по врегулюванню майнових відносин про виділення майна, акту прийому-передачі майна та скасування запису про реєстрацію права власності на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             В. С. Висоцька 

Судді:                                                                                                        А. І. Грушицький
                                                                                                                                               І. В. Литвиненко                                                                                                                        Є. В. Петров                                                                                                          О. С. Ткачук