ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021                      м. Дніпро         Справа №  904/5693/20 (904/4523/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),
суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.,
секретар судового засідання Мацекос І.М.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕ КОН" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 (повний текст складено 18.08.2021, суддя Мартинюк С.В.) у справі   № 904/5693/20 (904/4523/21)
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕ КОН"
до  відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮМ ПЛЮС",              м. Дніпро
відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал-Корт",                   м. Дніпро
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Вокін", м. Бориспіль,
Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Оберіг", м. Київ
про  визнання договору недійсним
в межах справи №904/5693/20
за заявою ОСОБА_1 , м. Дніпро
Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕ КОН", м. Дніпро
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал-Корт",                    м. Дніпро
про  визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.
Провадження у справі про банкрутство ТОВ «Метал-Корт» триває на стадії розпорядження майном, згідно з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2020.
У квітні 2021 до місцевого господарського суду надійшла позовна заява ТОВ «РЕ КОН» про визнання недійсним Договору купівлі - продажу цінних паперів від 16.10.2020, укладеного між ТОВ «Метал-Корт» та ТОВ «ЮМ Плюс».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржуваний правочин укладено в "підозрілий період", ТОВ «Метал-Корт» до відкриття провадження у справі про банкрутство взяло на себе зобов`язання, внаслідок чого настала неплатоспроможність.
Позивач зазначив, що відповідач-2 придбав цінні папери вартістю, що не відповідала ринковій, а відтак, Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-20/289/2 від 16.10.2020 має бути визнаний недійним, відповідно до положень ст. 42 КУзПБ, а також ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, як такого, що не спрямований нв реальне настання правових наслідків, а вчинений для нарощування кредиторської заборгованості.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Місцевий господарський суд мотивував своє рішення тим, що:
- право ТОВ "РЕ КОН" на звернення з позовною заявою про визнання договору купівлі- продажу цінних паперів від 16.10.2020 недійсним до                 ТОВ "Метал-Корт" та ТОВ "ЮМ Плюс" виникло після порушення провадження у справі про банкрутство;
- з моменту порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Метал Корт", ТОВ "РЕ КОН" відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України стало заінтересованою особою щодо укладеного договору купівлі - продажу цінних паперів від 16.10.2020, укладеного між ТОВ "Метал-Корт" та ТОВ "ЮМ Плюс", і отримало можливість звернутись з відповідною позовною заявою до суду;
- є обґрунтованими посилання позивача на наявність у нього правових підстав для пред`явлення даного позову щодо оспорювання укладеного боржником правочину;
- позивач не довів наявності обставин, передбачених ст. 42 КУзПБ, ст. 215 Цивільного кодекс України, для визнання договору купівлі-продажу цінних паперів недійсним, оскільки останнім не доведено, що ціни, за якими ТОВ "Метал-Корт" придбано векселі, не відповідають ринковим;
- договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-20/321/2 від 16.11.2020 та акт прийому-передачі цінних паперів до Договору №БВ-20/321/2 від 16.11.2020, який підтверджує подальшу реалізацію векселів, придбаних ТОВ "Метал -Корт" за договором №БВ-20/289/2 від 16.10.2020, внаслідок чого ТОВ "Метал-Корт" могло отримати прибуток в розмірі 400 000,00 грн. Зазначені обставини підтверджують наявність розумної ділової мети спірного правочину;
- суд не погодився з твердженням позивача про те, що ТОВ "Метал-Корт" взяло на себе грошове зобов`язання без майнових дій іншої сторони, оскільки ТОВ "ЮМ Плюс" передало боржнику векселі, які були предметом спірного договору купівлі-продажу за актом прийому-передачі від 16.10.2020;
- відсутність у ТОВ "Метал-Корт" достатньої кількості грошових коштів для оплати за спірним договором не свідчить про спрямованість даного договору на штучне створення заборгованості.
2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕ КОН" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у справі № 904/5693/20 (904/4523/21) та прийняти нове рішення, яким позовну заяву про визнання недійсним договору задовольнити повністю.
В обґрунтування цього зазначає про таке:
- матеріали справи про банкрутство містять баланс та звіт про фінансові результати станом на 23.11.2020 відповідача-2. За даними документами станом на 2019 та 2020 роки вбачається збиткова діяльність підприємства (збиток станом на 23.11.2020 складає 2206,4 тис.грн., за аналогічний період 2019 року - 729,6 тис.грн.). Розмір пасивів перевищує розмір активів (станом на 23.11.2020 - на 17,5 млн. грн., станом на 23.11.2019 -15,4 млн. грн.);
- відповідач-2, фактично маючи збитки протягом останніх п`яти років, взяв на себе зобов`язання з оплати цінних паперів більш, ніж на 20 млн. грн., внаслідок чого став неплатоспроможним (виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим), оспорюваний договір не відповідає меті здійснення господарської діяльності відповідача-2;
- прийняття зобов`язань за спірним правочином було спрямовано відповідачем-2 на збільшення загального розміру його грошових зобов`язань;
- місцевим господарським судом не було надано оцінки факту збиткової діяльності підприємства - банкрута протягом п`яти останніх років;
- відповідно до Договору №БВ-20/321/2 від 16.11.2020 відповідач-2 зобов`язувався передати у власність ТОВ «НВФ «Будінвестсервіс» прості векселі, отримані за Договором купівлі-продажу від 16.10.2020. Пунктом 2.2. Договору визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцю ціну, вказану у п. 2.1. цього Договору, до 23.11.2020 з дати укладання Договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця. Реквізити рахунку зазначені в п. 10;
- п. 10 Договору від 16.11.2020 містить реквізити відповідача-2 із зазначенням рахунку, відкритого у AT "Банк Кредит Дніпро" НОМЕР_1 . Згідно з листом AT "Банк Кредит Дніпро" від 03.06.2021 № 16-4469/БТ за вказаним рахунком відповідача-2 у період з 16.10.2020 по 30.04.2021 рух коштів не здійснювався. Тобто, на думку позивача, матеріали справи не містять доказів оплати векселів за Договором від 16.11.2020.
Таким чином, скаржник вважає, що оспорюваний правочин не відповідає критеріям розумності, суперечить вимогам закону (ст.ст. 3, 42, 52 ГК України, ст. 84 ЦК України), не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, не має на меті добросовісне виконання зобов`язань. Фактично направлений на формування підконтрольного штучно створеного боргу та збільшує загальний розмір кредиторських вимог до боржника та, відповідно, зменшує обсяг грошових коштів, які будуть направлені на погашення кредиторських вимог як позивача, так й інших кредиторів у справі №904/5693/20 про банкрутство ТОВ «Метал-Корт», тобто здійснений на шкоду кредиторам.
3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідач-1 (ТОВ «ЮМ Плюс») просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві.
4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕ КОН" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у справі № 904/5693/20 (904/4523/21); розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на  03.11.2021 о 15:30 год.
У судовому засіданні 03.11.2021 відкладено розгляд апеляційної  скарги на 16.11.2021 о 09:30 год.,  про що учасників апеляційного провадження повідомлено ухвалою від 03.11.2021.
У судовому засіданні представники ТОВ "Метал-Корт" (арбітражний керуючий Касаткін Д.М.),  ТОВ "РЕ КОН", ТОВ "ЮМ ПЛЮС" надали пояснення у справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.
16.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, рішення є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і наявним доказам в їх підтвердження, отже, підлягає скасуванню з таких підстав.
5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.
16.10.2020 між відповідачем-1 (продавець) та відповідачем-2, представленим повіреним - ТОВ «Вокін», (покупець) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-20/289/2, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказані в п.1.2. цінні папери, на умовах, передбачених цим Договором.
За умовами п.1.2. Договору передачі у власність покупця підлягають векселя в простій документарній формі, видані ТОВ «Страхова компанія «Оберіг» (код ЄДРПОУ 37955224), у кількості 6 шт. з терміном погашення - за пред`явленням, за якими у чотирьох номінальна вартість: 4 000 000,00 грн. - договірна вартість: 3 620 000,00 грн. за серіями та номером бланку: АА 1295776, АА 1295777, АА 1295778, АА 1295779, а в двох номінальна вартість:                        3 100 000,00 грн. - договірна вартість: 2 810 000,00 грн. за серіями та номером бланку: АА 1295790 та АА 1295791.
Загальна договірна вартість Договору становить 20 100 000,00 грн., без ПДВ. Покупець зобов`язаний сплатити продавцю цінні папери за ціною, визначеною у п.2.1 Договору, до 19.11.2020 включно (п.2.1. та п.2.2. Договору).
Відповідно до п.2.3 Договору передача цінних паперів, що є предметом даного Договору, здійснюється до 17.10.2020 (включно).
Згідно з п. 2.4 Договору продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання за даним Договором, а цінні папери вважаються переданими з моменту підписання акту прийому-передачі цінних паперів та виконаних зобов`язань.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 9.1. Договору).
16.10.2020 між сторонами складено Акт приймання-передачі цінних паперів до Договору, згідно якого продавець передав покупцю обумовлені Договором цінні папери.
На думку позивача, підставою для визнання недійсним Договору купівлі-продажу цінних паперів є те, що зазначений оскаржуваний правочин укладено в "підозрілий період" та придбання цінних паперів за цінами, відповідно, нижчими або вищими від ринкових, а відтак, Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-20/289/2 від 16.10.2020 має бути визнаний недійсним відповідно до положень ст. 42 КУзПБ.
16.11.2020 між ТОВ «Метал-Корт» (продавець) та ТОВ «НВФ «Будінвестсервіс» укладено Договір №БВ-20/321/2 про купівлю-продаж цінних паперів, за умовами якого відповідач-2 зобов`язується передати у власність ТОВ «НВФ «Будінвестсервіс» прості векселі, отримані за Договором купівлі-продажу від 16.10.2020. 
Пунктом 2.2. Договору від 16.11.2020 визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцю ціну, вказану у п. 2.1 цього Договору, до 23.11.2020 з дати укладання Договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця, указаний в п. 10 Договору (т.1 а.с.139).
16.11.2020 між сторонами складено Акт приймання-передачі цінних паперів до Договору, згідно якого продавець передав покупцю обумовлені Договором цінні папери.
6. Доводи, за якими апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції.
Положеннями статті 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:
- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Оскільки період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу, є сумнівними, ст. 42 КУзПБ встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Кодексі строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми, а майнові дії спростовані із застосуванням наслідків, передбачених цією нормою.
Правова позиція щодо правильного застосування норми права висловлена Верховним Судом у постановах від 13.02.2019 у справі №04/01/5026/1089/2011, від 30.01.2019 у справі №910/6179/17, від 23.04.2019 у справі №19/5009/2383/11, від 30.01.2019 у справі №910/7827/17.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
З огляду на сферу регулювання Кодексу України з процедур банкрутства загалом і за змістом зазначеної норми статті 42 Кодексу, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №910/1405/14.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не може бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватись учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватись про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника (висновки сформовані у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
Боржник, який вчиняє дії, пов`язані зі зменшенням його платоспроможності, після виникнення у нього зобов`язання, діє, очевидно, недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі №910/7976/17, від 03.03.2020 у справі №904/7905/16, від 03.03.2020 у справі №916/3600/15, від 26.05.2020 у справі №922/3796/16, від 04.08.2020 у справі №904/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі №904/4262/17, від 22.04.2021 у справі №908/794/19 (905/1646/17), від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).
Матеріалами справи підтверджено, що:
- судовим рішенням від 21.09.2020 у справі №904/1293/18 (т.1 а.с.34) визнано заборгованість ТОВ «Метал-Корт» перед позивачем за зобов`язаннями з повернення фінансової допомоги, наданої за договорами, укладеними в період липень - листопад 2016. Стягнуто на користь позивача 3 378 394,36 грн. Доказів погашення заборгованості за вказаним судовим рішенням апеляційному господарському суду не надано;
- спірний правочин укладено 16.10.2020 між відповідачем-1 (продавець) та відповідачем-2, представленим повіреним - ТОВ «Вокін» (покупець), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказані в п. 1.2. цінні папери, за ціною Договору 20 100 000,00 грн., без ПДВ. Покупець зобов`язаний сплатити продавцю цінні папери до 19.11.2020 включно (п.2.1. та п.2.2. Договору). Передача цінних паперів, що є предметом даного Договору, здійснюється до 17.10.2020 (включно). В той же день, 16.10.2020 між сторонами складено Акт приймання-передачі цінних паперів до Договору, згідно якого продавець передав покупцю обумовлені Договором цінні папери;
- згідно з листом AT "Банк Кредит Дніпро" від 03.06.2021 №16-4469/БТ, в період з 16.10.2020 по 30.04.2021 по рахунку відповідача-2, вказаному у п. 10 Договору, рух коштів не здійснювався (т.1 а.с.93). Доказів використання інших рахунків відповідачем-2 та/або зміни способу виконання зобов`язання за спірним Договором суду надано не було;
- зі Звітів про фінансові результати діяльності відповідача-2 станом на 2019 та 2020 роки вбачається збиткова діяльність підприємства (т.1 а.с.146-148), зокрема, станом на 23.11.2020 збитки відповідача-2 становлять 2206,4 тис. грн., в той час як за 2019 рік - 729,6 тис. грн. Розмір пасивів перевищує розмір активів: станом на 23.11.2020 на 17.5. млн. грн., станом на 23.11.2019 на 15,4 млн. грн.;
- 16.11.2020 між ТОВ «Метал-Корт» (продавець) та ТОВ «НВФ «Будінвестсервіс» укладено Договір №БВ-20/321/2 про купівлю-продаж цінних паперів, за умовами якого відповідач-2 зобов`язується передати у власність ТОВ «НВФ «Будінвестсервіс» прості векселі, отримані за Договором купівлі-продажу від 16.10.2020, за ціною Договору 20  500  000,00 грн. Покупець зобов`язаний сплатити продавцю ціну, вказану у п. 2.1 цього Договору, до 23.11.2020 шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця, указаний в п. 10 Договору (рахунок, згідно інформаційного листа AT "Банк Кредит Дніпро" від 03.06.2021 №16-4469/БТ).
З наведеного вбачається, що, незважаючи на збиткові показники фінансової діяльності ТОВ «Метал-Корт» та встановлену в судовому порядку заборгованість перед позивачем, відповідач-2 уклав спірний Договір купівлі - продажу цінних паперів, взявши на себе зобов`язання сплатити на користь відповідача-1 кошти в сумі 20 100 000,00 грн., та в подальшому здійснив відчуження цінних паперів на користь ТОВ «НВФ «Будінвестсервіс» за ціною 20  500  000,00 грн. З наведеного вбачається, що запланований прибуток відповідача-2 за ряд вказаних правочинів мав становити 400  000,00 грн., якого було б недостатньо для проведення розрахунку з позивачем і покриття своїх збитків. 
Тому місцевий господарський суд неправильно зазначив про можливість отримання прибутку в сумі 400  000,00 грн., оскільки збитки і заборгованість боржника (відповідача-2) перевищували цю суму.
На підставі викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідач-2 вдався до використання належного йому суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредитору (позивачу). Факт ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами є очевидним, що свідчить про використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню ("вживанням права на зло").
Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс16 тощо.
Отже, правом оспорювати правочин Цивільного кодексу України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".
Визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №916/1411/19, від 19.02.2020 у справі №916/1408/19, від 09.04.2019 у справі №908/1194/18, від 03.09.2019 у справі №910/14255/18 та від 26.01.2021 у справі №903/249/20).
Недійсність договору як приватно - правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі №638/2304/17).
Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права. Має місце факт порушення спірним договором його прав та охоронюваних законом інтересів, з огляду на період укладання спірного Договору, обізнаність відповідача-2 щодо наявності заборгованості перед позивачем, визнаної в судовому порядку, взяття на себе зобов`язань більш ніж на 20 млн. грн., в протиріч негативних показників фінансової звітності за останні п`ять років господарської діяльності підприємства за спірним Договором, які безспірно стали однією з підстав відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Метал-Корт». Подальше відчуження цінних паперів, шляхом укладання 16.11.2020 правочину з ТОВ «НВФ «Будінвестсервіс» свідчить про намір відповідача-2 отримати прибуток в розмірі 400  000,00 грн., в той час, як фактичний збиток становить 2  100 000,00 грн. 
Відповідно до висновків, зроблених у постанові ВС КЦС від 24.02.2021 у справі №757/33392/16-ц, фраудаторні правочини це правочини,  що вчинені боржником на шкоду кредиторам.
Постанова ВП ВС від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц також містить поняття фраудаторного правочину.
Разом з тим, у судовій практиці договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, кваліфіковано як фіктивний у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були, за твердженнями позивачів, вчинені відповідні правочини (постанови Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № -1873цс16, від 23.08.2017 у справі №306/2952/14-ц, від 09.09.2017 у справі №359/1654/15-ц).
Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі N 646/3972/16-ц (провадження N 6 -28761 св 18) та зазначила, що позивач вправі звернутись до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатись на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так й інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України.
Надаючи оцінку правовій кваліфікації, що обрана позивачем в обґрунтування свого порушеного права, зокрема, посилання на положення ч. 1 ст. 42 КУзПБ, апеляційний господарський суд зазначає про таке.
Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 Цивільного кодексу України.
Зважаючи на зазначене, справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство зазначеного боржника, у тому числі за позовами інших заінтересованих осіб.
ТОВ "РЕ КОН" звернулось з позовною заявою до ТОВ "Метал-Корт" та ТОВ "ЮМ Плюс" про визнання договору купівлі- продажу цінних паперів від 16.10.2020 недійсним після порушення провадження у справі про банкрутство (24.11.2020), у якій позивач є ініціюючим кредитором, що правильно встановлено місцевим господарським судом та спростовує посилання відповідача-1 на передчасність звернення позивача з даним позовом (від 08.11.2021 б/н).
Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), у справі № 924/196/19, від 30.01.2020 у справі № 904/1093/19 та від 20.01.2020 у справі № 902/803/17 і вона у повній мірі узгоджується з висновками ЄСПЛ у справі «Радомілья та інші проти Хорватії»).
Апеляційний господарський суд з`ясував під час розгляду даної справи, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на положення ст. 42 КУзПБ та ст.ст. 16, 203, 215 Цивільного кодексу України.
7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, наведеного в апеляційній скарзі.
Місцевим господарським судом не спростовано доводи скаржника, викладені у позові, щодо вчинення правочину для нарощування кредиторської заборгованості на шкоду кредиторам.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою (тобто позивача) способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватись всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватись для вирішення спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).
Надаючи оцінку підставам, наведеним відповідачем-1 у клопотанні про закриття провадження у справі в порядку п. 2 ч. 1 ст. 264 ГПК України, апеляційний господарський суд встановив, що в матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги від 25.01.2021, укладений з ТОВ «РЕ КОН» (т.1 а.с.208-209), та довіреність від 25.01.2021. За змістом вказаних документів позивач наділив представника - адвоката Павлову О.О. вичерпним переліком повноважень, необхідних для здійснення представництва його інтересів в суді. Наведене не суперечить положенням ч. 4 ст. 60 ГПК України.
Доводи відповідача-1 (за вих. б/н від 08.11.2021) отримали свою правову оцінку у п. 6 цієї постанови.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 11.09.2020 у справі №910/16505/19, згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 ГПК України).
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
З урахуванням аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів вважає доведеними факт укладання фраудаторного правочину 16.10.2020, твердження відповідачів про відсутність прихованого умислу доказами не підтверджено.
8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права та інтереси особи, за захистом яких вона звернулась до суду.
За результатами встановлених фактичних обставин справи, викладених у п.п. 5, 6, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги, що свідчить про наявність підстав для її задоволення.
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є помилковими, не підтверджуються достовірними доказами. Відтак, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
10. Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача-2.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕ КОН" на рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у справі № 904/5693/20 (904/4523/21) задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2021 у справі № 904/5693/20 (904/4523/21) скасувати.
Позов задовольнити.
Визнати недійсним Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-20/289/2 від 16.10.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮМ ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал-Корт».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метал-Корт" (49000, м. Дніпро, Криворізьке шосе, 1, ЄДРПОУ 33972974) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕ КОН" (01021, м. Київ, вул. М. Грушевського, 16, кв. 2, ЄДРПОУ 37149787) 4 540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок грн.) судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області та 6 810,00 грн. (шість тисяч вісімсот десять грн.) судового збору за розгляд апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.11.2021
Головуючий суддя                                                                 Л.М. Білецька
Суддя                                                                                        Т.А. Верхогляд
Суддя                                                                                         А.Є. Чередко