ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2021                                                                                               Справа №  904/650/21
м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),
суддів: Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М.
секретар судового засідання Загреба В.С.
за участю представників:
від позивача: Хомин В.С., посвідчення №1395 від 17.09.2021, адвокат
від відповідача: Коробов І.О., виписка з ЄДР від 11.08.2021, представник
від третьої особи: Єрмілко А.А., посвідчення №449 від 15.04.2021, представник
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лінник Ольги Валентинівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі №904/650/21 (суддя Ліпинський О.В.; рішення ухвалене о 15:21 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 29.06.2021)
за позовом фізичної особи-підприємця Лінник Ольги Валентинівни, м.Дніпро
до Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради, м.Дніпро
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпровська міська рада, м.Дніпро
про визнання недійсним правочину
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Фізична особа-підприємець Лінник Ольга Валентинівна (далі позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Міськавтопарк", назву якого змінено на Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" (далі відповідач), за змістом якого, з урахуванням заяви від 15.04.2021, просить суд визнати недійсним правочин з односторонньої відмови від Договору щодо Договору №142 ОП від 01.02.2018 року "Про організацію та експлуатацію майданчиків для паркування", що укладений між сторонами відносно майданчику для паркування транспортних засобів комунальної власності, який розташований за адресою: місто Дніпро, провулок Добровольців район будинку №9, який оформлений листом Відповідача від 05.01.2021 року №9/9-6.

За доводами позивача, вчинені відповідачем дій щодо розірвання договору в односторонньому порядку - є грубим порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, положень ст. 783 Цивільного кодексу України, якою визначено вичерпний перелік випадків розірвання договору найму на вимогу наймодавця, які фактично не мали місця.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі №904/650/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Означене судове рішення вмотивоване тим, що позивачем не спростовано обставин, наведених в акті обстеження майданчика для паркування від 05.01.2021 року, яким зафіксовано невиконання Оператором взятих на себе зобов`язань за договором. Тому вчинення відповідачем правочину з розірвання договору в односторонньому порядку, суд визнав таким, що відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, що виключає підстави для задоволення заявленого позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ФОП Лінник О.В. (позивач), не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі №904/650/21 скасувати повністю та ухвалити (прийняти) у даній господарській справі нову постанову, якою позовні вимоги фізичної особи-підприємця Лінник Ольги Валентинівни задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі 904/650/21 є незаконним, винесеним з грубими порушеннями норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, без належного дослідження доказів, що мають значення для правильного вирішення справи.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач (апелянт) зазначає, що 05.01.2021 відповідач направив позивачу лист №9/9-6 про розірвання договірних відносин за Договором №142 ОП за змістом якого повідомив, що в наслідок виявлених під час проведення обстеження порушень, які свідчать про недотримання оператором (позивачем) умов п. 2.2.1 та 2.2.3 Договору, за яким Оператор зобов`язаний використовувати майданчик для паркування за призначенням ефективно, а також обладнати і утримувати майданчик відповідно до законодавства, нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, за якими майданчик має бути облаштований відповідно до затвердженої схеми організації дорожнього руху, Балансоутримувач, користуючись своїм правом, передбаченим п. 3.1.3 Договору, припиняє договір №142ОП від 01.02.2018 в односторонньому порядку з 25.01.2021.
Апелянт вказує, що у відповідності до пункту 3.1.6 Договору, Договір вважається розірваним в односторонньому порядку в випадку ненадання письмової відповіді Оператора на лист про розірвання Договору у десятиденний строк з моменту направлення листа Оператору. Однак 22.01.2021 позивачем було направлено на адреcу відповідача заперечення щодо розірвання в односторонньому порядку договору. 
Відтак основними твердженнями апелянта є те, що розірвання Договору в односторонньому порядку є недопустимим та має здійснюватися за згодою сторін або в судовому порядку, оскільки Оператор висловив свої заперечення щодо дострокового припинення правовідносин за договором. 
Крім того, апелянт зазначає, що станом на момент проведення перевірки, а саме 05.01.2021, а також станом на сьогодні позивач жодним чином не порушив умов договору, а факти, які зафіксовані у тексті акту, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.
Тому, як вважає апелянт, висновки суду першої інстанції про те, що відповідач мав право розірвати Договір з позивачем в односторонньому порядку, є хибними та такими, які не відповідають приписам матеріального права щодо договірних відносин та фактичним обставинам.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (відповідач) не скористався правом наданим ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відзив на апеляційну скаргу не надав.

26.07.2021 на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення представника Дніпровської міської ради (третьої особи), в яких зазначається, що спірний договір укладений між позивачем та відповідачем не є договором оренди, оскільки в договорі не зазначено, що між сторонами виникли орендні правовідносини, а сторони укладаючи цей договір керувались іншими законами та нормативно правовими актами, а не Законом України "Про оренду державного та комунального майна", тому до правовідносини сторін не можуть бути застосовано вимоги статті 783 Цивільного кодексу України, що закріплює вичерпні випадки розірвання договору найму (оренди) на вимогу наймодавця. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
29.09.2021 на адресу суду надійшли пояснення Дніпровської міської ради (третьої особи), в яких міська рада викладає міркування щодо обрання позивачем неналежного способу захисту та надає суду схему організації дорожнього руху майданчика для паркування.

Провадження у суді апеляційної інстанції

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №904/650/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Подобєд І.М., судді - Кощеєв І.М., Кузнецова І.Л., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Лінник Ольги Валентинівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі №904/650/21, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 22.09.2021 о 12:00 год.
За розпорядженням керівника апарату суду від 21.09.2021, у зв`язку із звільненням у відставку судді Кузнецової І.Л., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №904/650/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.09.2021 визначеним складом суду прийнято апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лінник Ольги Валентинівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі №904/650/21 до свого провадження.
У судовому засіданні 22.09.2021 оголошувалась перерва до 29.09.2021 о 14:00 год.
29.09.2021 представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав на електронну адресу суду клопотання яким повідомив суд, що не може взяти участь у судовому засідання, яке призначено на 29.09.2021 о 14:00 год., оскільки має симптоми ОРВІ, тому просив суд оголосити перерву в судовому засіданні.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.09.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 26.10.2021 14:15 год.
В судовому засіданні 26.10.2021 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а представники відповідача та третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 26.10.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради з однієї сторони (Балансоутримувач) та Фізичною особою - підприємцем Лінник Ольгою Валентинівною з іншої сторони (Оператор) укладено Договір №142 ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 01.02.2018.
Відповідно до умов п. 1.1. названого Договору, Балансоутримувач надає Оператору у користування за плату майданчик для паркування транспортних засобів комунального форми власності, що розташований за адресою:
- м. Дніпро, пров. Добровольців, у районі буд. №9
- площа майданчика - 345,0 кв.м
- кількість машино-місць - 30
- кількість пільгових місць - 3
- дні роботи - щоденно
- час роботи - з 20:00 до 08:00
Розрахункова площа земельної ділянки для сплати збору за паркування - 310,5 кв.м (виключені квадратні метри, які обладнані згідно п. 2.2.17 цього Договору.
Згідно з умовами п. 1.2 Договору, майданчик для паркування транспортних засобів вважається переданим в експлуатацію Оператору з моменту підписання Сторонами акту приймання-передачі.
Невід`ємною частиною Договору №142 ОП є підписаний сторонами Акт введення в експлуатацію майданчика для паркування комунальної форми власності, що розташований за адресою: місто Дніпро, провулок Добровольців, в районі будинку №9 від 01 лютого 2018.

01.02.2018 сторонами підписано акти приймання - передачі майданчика для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: м. Дніпро, пров. Добровольців, у районі буд. №9 до Договору №142 ОП від 01 лютого 2018р. "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування".
Відповідно до пункту першого вищезазначеного акту приймання-передачі майданчика для паркування, Балансоутримувач передав, а Оператор прийняв у користування з 01 лютого 2018 року майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: м. Дніпро, пров. Добровольців, у районі буд. №9.
05.01.2021 посадовими особами КП "Міськавтопарк" проведено обстеження майданчика для паркування за адресою: пров. Добровольців, у районі буд. №9, яким встановлено відсутність дорожніх знаків та розмітки. За результатами проведення обстеження складено акт (а.с.21).
05.01.2021 відповідач направив позивачу лист №9/9-6 про розірвання договірних відносин, за змістом якого повідомив, що в наслідок виявлених під час проведення обстеження порушень, які свідчать про недотримання Оператором (позивачем) умов п. 2.2.1 та 2.2.3 Договору, за яким Оператор зобов`язаний використовувати майданчик для паркування за призначенням ефективно, а також обладнати і утримувати майданчик відповідно до законодавства, нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, за якими майданчик має бути облаштований відповідно до затвердженої схеми організації дорожнього руху, Балансоутримувач, користуючись своїм правом, передбаченим п. 3.1.3 Договору, припиняє договір №142ОП від 01.02.2018 в односторонньому порядку з 25.01.2021.
Зі своєї сторони позивач 22.01.2021 направив на адреcу відповідача заперечення щодо розірвання в односторонньому порядку договору.
Зазначені обставини слугували приводом для звернення позивача до господарського суду із позовом, який й є предметом розгляду цієї справи, із вимогами до відповідача про визнання недійсним правочину, який оформлений листом відповідача від 05.01.2021 №9/9-6 відносно односторонньої відмови від Договору №142ОП від 01.02.2018.
Така вимога позивача ґрунтується на тому, що порушення, які були зафіксовані відповідачем в акті перевірки від 05.01.2021, є першим порушенням, яке є несуттєвим, не містять грубих та систематичних порушень, які передбачені пунктом 3.1.4. Договору, та те, що позивачем було направлено в зазначений договором строк заперечення стосовно припинення договірних відносин.
Представник відповідача та третьої особи щодо цього заперечували, та вважають що порушення, які були зафіксовані та викладені в акті перевірки від 05.01.2021, є суттєвими та такими що, грубо порушують умови договору.

Спірні правовідносини сторін виникли в ході виконання господарського договору, який за своєю правовою природою є договором найму (оренди).
Положеннями статей 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлює частина перша статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями частини другої статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.
З урахуванням вищенаведеного, цивільне та господарське законодавство України зобов`язує сторін правочину (договору) при його вчиненні (укладенні) включити до змісту правочину (договору) передбачені законодавством обов`язкові умови та надає право сторонам правочину (договору) на власний розсуд визначити та погодити будь-які інші умови, в тому числі умови стосовно припинення договірних правовідносин.
Згідно з положеннями статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить й стаття 193 Господарського кодексу України.
Пунктом 1 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Із цими положеннями кореспондується норма частини першої статті 188 Господарського кодексу України, якою також встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Згідно з частиною третьою статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлена договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відмовляючи позивачеві в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що за загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі та можуть як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).
Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.
За змістом наведених норм, повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.
Разом із цим законом передбачено випадки, коли договір може бути розірвано в односторонньому порядку, у тому числі шляхом відмови від договору, зокрема, одностороннє розірвання договору може бути наслідком порушення зобов`язань за договором іншою стороною, або якщо таке право на розірвання встановлено договором, незалежно від настання тих чи інших обставин. Тобто, у випадках, коли підстава для односторонньої зміни чи розірвання договору встановлена законом або договором, відповідна сторона договору може скористатися нею самостійно, без звернення до суду.
Судом встановлено, що за змістом укладеного договору, сторонами було узгоджено порядок його розірвання, зокрема, в односторонньому порядку в разі невиконання взятих на себе Оператором зобов`язань. При цьому, самостійною умовою такого розірвання є офіційне письмове повідомлення про це.
Таким чином, погодження сторонами умови договору про право Балансоутримувача, в разі невиконання Оператором взятих на себе зобов`язань, на припинення договірних відносин в односторонньому порядку, шляхом повідомлення іншої сторони про таку відмову, є згодою сторін на припинення договору, і така умова договору не суперечить наведеним нормам Цивільного кодексу України.
З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем не спростовано обставин, наведених в акті обстеження майданчика для паркування від 05.01.2021, яким зафіксовано невиконання Оператором взятих на себе зобов`язань за договором, то й вчинення відповідачем правочину з розірвання договору в односторонньому порядку слід визнати таким, що відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, що виключає підстави для задоволення заявленого позову.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції
Предметом позовних вимог в даній справі є вимоги позивача визнання недійсним правочину з односторонньої відмови від договору.
Частина перша статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частинах першій та третій статті 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Як зазначалося вище, загальними положеннями статті 651 Цивільного кодексу України також визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Отже, у випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина четверта статті 188 Господарського кодексу України).
Стаття 291 Господарського кодексу України встановлює, що одностороння відмова від договору оренди не допускається. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.
За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що відповідно до умов пунктів 2.2.1 та 2.2.3 договору Оператор зобов`язується використовувати майданчик для паркування транспортних засобів за призначенням та ефективно; обладнати і утримувати майданчик для паркування не гірше, ніж вимоги щодо обладнання і утримання майданчику для паркування відповідного типу (виду), які встановлені правилами паркування транспортних засобів на території міста Дніпра, затвердженими Рішенням міської ради від 21.12.2016 №38/17, зі змінами та доповненнями, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 зі змінами і доповненнями, іншими нормами, нормативами, стандартами з урахуванням вимог безпеки дорожнього руху.
Відповідно до умов пункту 3.1.1. Договору Балансоутримувач має право здійснювати контроль за використанням Оператором майданчика для паркування відповідного до його цільового призначення, згідно з діючими правилами та умовами цього договору.
За умовами пункту 3.1.3. договору Балансоутримувач має право припинити договірні відносини в односторонньому порядку у разі невиконання взятих на себе Оператором  зобовязань, визначених умовами укладеного Договору. Дострокове розірвання зазначеного Договору відбувається на підставі офіційного листа Балансоутримувача на адресу Оператора. Договір вважається достроково розірваним через 20 днів з моменту направлення вищезазначеного листа. Направивши лист, щодо розірвання Договору, попередивши Оператора про це за 20 (двадцять) календарних днів.

Відповідно до Акту від 01.02.2018 "Введення в експлуатацію майданчика для паркування комунальної форми власності , що розташований за адресою: м. Дніпро, пров. Добровольців, у районі буд. №3", що майданчик для паркування "облаштований" (а.с.21).
Згідно з Актом обстеження майданчику для паркування від 05.01.2021 обстеженням встановлено наявність та стан дорожніх знаків та розмітки, наявність та видачу квитанцій, задовільний стан парковки та території навколо, професійність та компетентність паркувальника, який знає свої обов`язки. Кількість місць згідно схеми ОДР - 30, на момент перевірки припарковано 17 автомобілів. Разом із цим у акті зазначено про відсутність установчих документів, а серед іншого про відсутність знаків 7.4.4 - 1 шт., 7.1.9 - 1 шт., інд. Табличка - 1 шт., "разметка" частково.
Цей Акт підписаний представниками КП "Міськавтопарк" Осиповим А.М. та АнтоновимО.О. Як зазначається у цьому Акті, він був складений у присутності охоронця парковки, який від підпису відмовився.
Відтак судом апеляційної інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджений аргумент позивача, що означений акт був складений Балансоутримувачем (відповідачем) в односторонньому порядку за відсутності повноважного представника Оператора (позивача).
Судом апеляційної інстанції були отримані від Дніпровської міської ради (третьої особи) письмові пояснення, у яких зазначається, що майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам. Стандартам у сфері благоустрою населених пунктів, відповідно до Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342, які регламентують організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів.
Тому третя особа вважає, що до правовідносин сторін не можуть бути застосовані вимоги статті 783 Цивільного кодексу України, що закріплює вичерпні випадки розірвання договору найму (оренди) на вимогу наймодавця (орендодавця). Також третя особа зазначає, що не може вважатися договором оренди комунального майна договір, який укладено поза межами процедур, передбачених Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
Як зазначає у цих поясненнях третя особа, КП "Міськавтопарк", як Балансоутримувач вищевказаного майданчика для паркування транспортних засобів, який перебуває у власності територіальної громади міста, та є об`єктом благоустрою, відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів" від 03.12.2009, зі змінами та доповненнями, повідомив ФОП Лінник О.В. про розірвання з 25.12.2021 договору №142ОП від 01.02.2918 "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування", за адресою: пров. Добровольців, у районі буд. №9 у м. Дніпро.
На підтвердження того факту, що до відома позивача були доведені певні вимоги щодо організації вказаного майданчика для паркування третьою особою на вимогу суду апеляційної інстанції були надані Технічні умови на забезпечення безпеки і організації дорожнього руху в місці розміщення автостоянки тимчасового зберігання транспортних засобів в районі будинку №9 по пров. добровольців у м. Дніпропетровську (а.с.150).
Однак дослідивши цей доказ, колегія суддів враховує на заперечення позивача та погоджується з ним, що означені Технічні умови є неналежним доказом у цій справі, оскільки були видані 27.05.2010 іншій особі - приватному підприємцю Трубчанінову Д.А., а не позивачу у справі (ФОП Лінник О.В.).
Таким чином, зафіксовані відповідачем у Акті обстеження майданчику для паркування від 05.01.2021 порушення з боку Оператора (ФОП Лінник О.В.) умов п. 2.2.1 та п. 2.2.3 Договору, за яким Оператор зобов`язаний використовувати майданчик для паркування за призначенням ефективно, а також обладнати і утримувати майданчик відповідно до законодавства, нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, за якими майданчик має бути облаштований відповідно до затвердженої схеми організації дорожнього руху, - не знайшли свого підтвердження в матеріалах цієї справи належними, достовірними та допустимим доказами, у розумінні положень статей 76-78 Господарського процесуального кодексу України.
Стаття 14 Цивільного кодексу України встановлює, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша цієї статті).
Так щодо підстав для розірвання договору третя особа у вказаних вище поясненнях звертає увагу суду апеляційної інстанції також на те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Правил паркування транспортних засобів та Закону України "Про благоустрій населених пунктів", однак при цьому не зазначає, які саме положення цих нормативних актів надають відповідачу право для розірвання означеного договору в односторонньому порядку.
Між тим, дослідивши умови укладеного між сторонами договору, колегія суддів погоджується з аргументом позивача про те, що відповідно до умов договору №142ОП від 01.02.2918, які встановлені в пунктах 3.1.4. цього Договору, підставами для дострокового розірвання Договору можуть бути грубе та систематичне невиконання оператором своїх зобов`язань, а саме:
а) у випадку, якщо оператор 2 рази підряд прострочив оплату послуг Балансоутримувачу більше, ніж на 5 (п`ять) робочих днів;
б) у випадку використання майданчика для паркування не за цільовим призначенням;
в) у випадку порушення оператором умов цього договору, зафіксованому в ході перевірок інспекторів балансоутримувача.
Однак, як убачається зі змісту Акту обстеження майданчику для паркування від 05.01.2021, зазначені у ньому порушення не можуть вважатися грубими, оскільки відповідач не довів, яким саме чином позивач порушив умови пункту 2.2.4 Договору, які покладають на Оператора обов`язок належно обладнати та утримувати майданчик для паркування.
Не вважає колегія суддів і зафіксовані відповідачем порушення у Акті обстеження майданчику для паркування від 05.01.2021 систематичними, оскільки будь-яких доказів про виявлення інших порушень з боку Оператора цього майданчика до матеріалів справи не надано.
За встановлених обставин колегія суддів погоджується з доводами позивача про відсутність у відповідача підстав для заяви про одностороннє дострокове розірвання вказаного договору.

Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

З урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи колегія суддів доходить висновку про порушення відповідачем майнових прав позивача внаслідок учинення правочину з односторонньої відмови від Договору №142ОП від 01.02.2018., який оформлений листом "Про розірвання договірних відносин" №9/9-6 від 05.01.2021.
Стаття 15 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, може бути визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Дослідивши доводи відповідача щодо неналежності обраного позивачем способу захисту, колегія відхиляє його з таких мотивів.
Як вже зазначалось вище, предметом позовних вимог є вимоги позивача про визнання недійсним правочину про односторонню відмову від договору.
За змістом наведених вище положень закону (статті 11, 526, 598, 651 Цивільного кодексу України та статті 188, 193 Господарського кодексу України) одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.
У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина четвертої статті 188 Господарського кодексу України).
Верховний Суд у своїх постановах від 08.10.2020 у справі №910/11397/18 та від 01.04.2021 у справі №910/5206/20 поміж іншим зазначав з приводу застосування вказаних норм права, які регулюють питання одностороннього розірвання договору, що у кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови.
Тобто, право сторони на розірвання договору в односторонньому порядку на її вимогу може бути реалізоване, якщо можливість одностороннього розірвання договору встановлене законом або безпосередньо у договорі.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку умови укладеного між сторонами договору №142 ОП від 01.02.2018 передбачають таке право для Балансоутримувача зазначеного майданчика для паркування (відповідача), однак за наявності певних обставин, які також обумовлені в цьому договорі.
Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
Як зазначено вище, колегія суддів вважає, що позивач довів, спростувавши відповідні докази відповідача, факт порушення ним умов договору в частині виконання Оператором свого обов`язку з належного утримання майданчику для паркування, а отже й безпідставність заяви відповідача про одностороннє розірвання такого договору з ініціативи Балансоутримувача.
Тому такі дії відповідача (Балансоутримувача) з односторонньої відмови від договору №142/ОП від 01.02.2018 "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування", що укладений між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради та фізичною особою - підприємцем Лінник Ольгою Валентинівною" щодо майданчика для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: місто Дніпро, провулок Добровольців в районі будинку №9, учинений Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради (правонаступником якого є Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради), який оформлений листом "Про розірвання договірних відносин" №9/9-6 від 05.01.2021, що були вчинені в порушення наведених вище чинних актів законодавства, якими врегульовано порядок розірвання цивільного та господарського договору та встановлено припис, який містить заборону односторонньої відмови від договору без відповідних підстав, - слід визнати недійсним правочином.
Натомість суд першої інстанції не з`ясував, які саме обставини відповідно до умов договору слід вважати такими, що надають відповідачу, як Балансоутримувачу вказаного майданчика для паркування, право заявляти про одностороннє розірвання договору, та встановлені при цьому судом першої інстанції обставини, що мають значення для справи, є недоведеними.
Тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача та вважає, що умови договору, які були узгоджені сторонами, не були порушенні, оскільки порушення, які були виявлені відповідачем під час перевірки та зафіксовані в акті перевірки від 05.01.2021, є недоведеними, а до того ж, за своїм характером є несуттєвими та такими, що не можуть свідчити  про порушення Оператором пункту 3.1.4. Договору, оскільки разове порушення умов договору не вважається систематичним.
Між тим відповідач не надав до матеріалів справи будь-яких достовірних доказів, які б підтверджували наявність систематичних порушень умов договору та не зміг довести фактів грубих порушень, які б могли б стати підставами припинення та розірванням договірних відносин в односторонньому порядку між сторонами, а тому вищенаведене не дає відповідачу правових підстав для дострокового розірвання Договору.
Окрім цього апелянт листом від 22.01.2021 висловив свої заперечення щодо розірвання вищевказаного договору.
За наведеного вище колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції зроблено хибний висновок про те, що у даному випадку відповідач мав право розірвати Договір з позивачем в односторонньому порядку, оскільки такий висновок не відповідає приписам матеріального права щодо договірних відносин та фактичним обставинам цієї справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Стаття 275 Господарського процесуального кодексу України встановлює повноваження суду першої інстанції, згідно з якими суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (пункт 2 частини першої цієї статті).
Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду цієї справи знайшли підтвердження доводи апелянта про невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що є підставою для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення, яким позовні вимоги з урахуванням зміненої позовної заяви позивача до відповідача про визнання недійсним правочину з односторонньої відмови від договору щодо Договору №142 ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 01.02.2018 - слід повністю задовольнити.

Новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати в сумі 2270,00 грн. судового збору, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та в сумі 3405,00 грн. на оплату судового збору, понесені позивачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача та підлягають відшкодуванню за рахунок останнього.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, ч. 1 пп. 1, 3 та 4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Лінник Ольги Валентинівни - задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2021 у справі №904/650/21 скасувати повністю та ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати недійсним правочин з односторонньої відмови від договору №142/ОП від 01 лютого 2018 року "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування", що укладений між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради та фізичною особою - підприємцем Лінник Ольгою Валентинівною" щодо майданчика для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: місто Дніпро, провулок Добровольців в районі будинку №9, учинений Комунальним підприємством "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради, який оформлений листом "Про розірвання договірних відносин" від 05 січня 2021 року №9/9-6.
Стягнути з Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Лінник Ольги Валентинівни судові витрати в сумі 2270 грн. 00 коп. за подання позовної заяви до господарського суду та в сумі 3405 грн. 00 коп. у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.
Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 12.11.2021.

Головуючий суддя                                                                                          І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                              Е.В. Орєшкіна

Суддя                                                                                                              І.М. Кощеєв