Постанова 
Іменем України                                  
 
22 вересня 2021 року                                                     
м. Київ
 
справа № 753/9948/20
 
провадження № 61-10799св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмила Олегівна,
заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Правосудова Марина Вікторівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Бреусом Євгеном Вікторовичем, на ухвалу Дарницького районного суду                м. Києва від 02 грудня 2020 року у складі судді Каліушка Ф. А. та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Махлай Л. Д., Немировської О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:

 

 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст скарги
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О., заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О., Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»),               Правосудова М. В.
 
Скарга мотивована тим, що 22 липня 2005 року між Акціонерним комерційним банком (далі - АКБ) «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «ОТП Банк» та ним було укладено кредитний договір № МL-004/155/2005, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі                     27 000 доларів США зі сплатою 13,50 % річних строком до 22 липня                   2010 року.
 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором                 22 липня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (після зміни прізвища - ОСОБА_2 ) було укладено договір іпотеки                       № РСL-004/1 55/2005, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .
 
18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого                         ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за вищезазначеними кредитним та іпотечним договорами.
 
20 травня 2015 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва                   у справі № 753/404/15-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно, у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, а саме: звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № РСL -004/155/2005 від 22 липня 2005 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме - квартиру АДРЕСА_2 . Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки                           у розмірі 738 232,17 грн. Разом із цим зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Постановами державного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. від 03 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження  (далі - ВП) № 61726139 на підставі виконавчого листа № 753/404/15-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 12 травня 2017 року, накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , встановлено розмір основної винагороди у сумі 58 114, 11 грн та загальну суму мінімальних витрат - 3 500 грн.
 
Зазначав, що 18 травня 2020 року на виконання угоди про врегулювання боргу за Кредитним договором № МL-004/155/2005 від 22 липня 2005 року, укладеної між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ним, сплатив 1 820,00 грн та 95 000,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.
 
20 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
 
Однак, постанова про закінчення виконавчого провадження не нівелює протиправність винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника, оскільки дані постанови створюють правові наслідки для скаржника у вигляді стягнення витрат виконавчого провадження і винагороди приватного виконавця,                у зв`язку із чим останній звернувся до суду.
 
Неправомірність постанови про відкриття виконавчого провадження скаржник обґрунтовував тим, що під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів             в іноземній валюті» зупиняється строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому підстави для відкриття виконавчого провадження були відсутні.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. щодо відкриття ВП № 61726139 з виконання виконавчого листа № 753/404/15-ц, виданого 12 травня 2017 року Дарницьким районним судом міста Києва та арешту майна боржника ОСОБА_1 ;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. про відкриття ВП № 61726139 від 03 квітня 2020 року;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. про арешт майна боржника від 03 квітня 2020 року              з виправленнями, внесеними згідно з Постановою про внесення виправлення до документу «Постанова про арешт майна боржника»                     від 03 квітня 2020 року, в межах ВП № 61726139 з виконання виконавчого листа № 753/404/15-ц, виданого 12 травня 2017 року Дарницьким районним судом міста Києва.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року                    у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвала мотивована тим, що на момент винесення постанови ВП № 61726139 від 03 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, врегулювання спірних питань щодо наявної заборгованості між скаржником та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було проведено, а повне погашення боргу, на виконання укладеної Угоди про врегулювання боргу з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відбулось лише 18 травня 2020 року, тобто після вчинення оскаржуваних скаржником дій та рішень приватного виконавця.
 
Районний суд дійшов висновку про те, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О., приймаючи постанову про відкриття ВП № 61726139 від 03 квітня 2020 року, діяв в межах законодавства. У зв`язку із повним фактичним виконанням, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», 20 травня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/404/15-ц від 12 травня 2017 року, тому скарга є необґрунтованою.
 
Суд першої інстанції, посилаючись на постанову Верховного Суду                        від 13 березня 2019 року справі № 308/3270/17, зазначав, що посилання скаржника на протиправні дії приватного виконавця щодо прийняття постанов у ВП № 61726139 у зв`язку із дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів               в іноземній валюті», не заслуговують на увагу з огляду на те, що, у даному випадку, права скаржника постановою про відкриття виконавчого провадження не порушені, оскільки приватний виконавець може здійснювати дії, спрямовані на встановлення, чи підпадає їх майно під дію даного Закону, чи наявне інше майно або кошти у боржників. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - Бреус Є. В. , залишено без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 грудня 2020 року - залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивованим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги є правильними, оскільки під час розгляду справи не встановлено наявності протиправної поведінки приватного виконавця, що виключає порушення прав скаржника.
 
Апеляційний суд зазначив, що приватний виконавець виконавчого округу    м. Києва Лановенко Л. О. постановляючи постанову про відкриття виконавчого провадження, діяла в межах законодавства, оскільки на момент винесення постанови ВП № 61726139 від 03 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, врегулювання спірних питань щодо наявної заборгованості між скаржником та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було проведено, а повне погашення боргу, на виконання укладеної угоди про врегулювання боргу з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відбулося лише 18 травня 2020 року, тобто після вчинення оспорюваних скаржником дій та рішень приватного виконавця.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Дарницького районного суду                      м. Києва від 02 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду                             від 13 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що, оскільки                                 в резолютивній частині рішення апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2020 року визначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», отже, приватний виконавець зобов`язаний був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання на підставі пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Вважає, що погашення заборгованості відбувалося не в межах виконавчого провадження, не шляхом вчинення виконавцем дій та рішень, а шляхом укладення угоди про врегулювання боргу. При цьому погашення заборгованості відбулося безпосередньо ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,        а не через приватного виконавця.
 
Зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження не спростовує протиправність винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника, оскільки ці постанови створюють правові наслідки для боржника у вигляді стягнення витрат виконавчого провадження та винагороди приватного виконавця.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                      ОСОБА_1 вказує те, що суди безпідставно дійшли висновку про відмову у задоволенні скарги. Вказує, що суди не застосували до спірних правовідносин положення пункту 9 частини четвертої статті 4, частин першої, другої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» та помилково застосували положення пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила,                  що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки доводи заявника              є необґрунтованими.
 
Зазначає, що під час відкриття виконавчого провадження приватний виконавець не досліджує текст рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ, оскільки така дія не передбачена нормами законодавства, що регулюють порядок відкриття виконавчого провадження та вчинення дій приватним виконавцем.
При цьому виконавчий лист № 753/404/15-ц від 12 травня 2017 року не містить застереження про відстрочення його виконання.

 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У липні 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2021 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2015 року у справі № 753/404/15-ц у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно відмовлено (том 1, а. с. 39-45).
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яким звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № РСL -004/155/2005 від 22 липня 2005 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , --квартиру АДРЕСА_2 .
Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визнавши початкову ціну продажу предмету іпотеки у розмірі 738 232,17 грн.
Разом із цим зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (том 1, а. с. 39-61).
 
12 травня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 753/404/15-ц (том 1, а. с. 91-92).
 
Виконавчий лист № 753/404/15-ц від 12 травня 2017 року не містить вказівки, зазначеної у рішенні Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня  2017 року, про відстрочення його виконання на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
03 квітня 2020 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Лановенко Л. О. із заявою про відкриття виконавчого провадження та примусове стягнення суми боргу (том 1, а. с. 90).
 
Постановою приватного виконавця Лановенко Л. О. від 03 квітня 2020 року, ВП № 61726139, відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом № 753/404/15-ц (том 1, а. с. 105). 
 
Постановою приватного виконавця Лановенко Л. О. від 03 квітня 2020 року, ВП № 61726139, накладено арешт на майно ОСОБА_1 (том 1, а. с. 114).
 
Постановою приватного виконавця Лановенко Л. О. від 03 квітня 2020 року, ВП № 61726139, про виправлення помилки у процесуальному документі, внесено виправлення до постанови про арешт майна боржника                           від 03 квітня 2020 року, а саме - накладено арешт на 1/2 частину квартири, що належить ОСОБА_1 (том 1, а. с. 117).
 
Постановами приватного виконавця Лановенко Л. О. від 03 квітня                      2020 року, ВП № 61726139, визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження для боржника (том 1, а. с. 111-112) та стягнуто               з боржника основну винагороду (том 1, а. с. 109).
 
18 травня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 укладено угоду про врегулювання боргу за кредитним договором                       № МL-004/155/2005 від 22 липня 2005 року, відповідно до якої позичальник до 18 травня 2020 року включно зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 95 000 грн та сплатити витрати кредитора на ведення претензійно-позовної роботи в розмірі 1 820 грн. За умов належного виконання позичальником умов даної угоди сторони домовились скасувати всю суму поточної пені, що були нараховані до моменту укладення цієї угоди; припинити претензійно-позовну роботу по стягненню боргових зобов`язань за кредитним договором, а рішення суду вважати виконаним    (том 1, а. с. 29).
 
18 травня 2020 року ОСОБА_1 на виконання зазначеної угоди сплатив                  1 820 грн та 95 000 грн, що підтверджується квитанціями (том 1, а. с. 30, 31) та довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо повного погашення ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору                                     № МL-004/155/2005 від 22 липня 2005 року (том 1, а. с. 32).
 
20 травня 2020 року представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано до приватного виконавця Лановенко Л. О. заяву про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа у справі                        № 753/404/15-ц, виданого 12 травня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва.
 
Постановою приватного виконавця Лановенко Л. О. від 20 травня 2020 року, ВП № 61726139, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/404/15-ц, виданого 12 травня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва, закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (том 1, а. с. 152-153).
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України                      під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                         і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають                         у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження  мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.
 
Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені,                  а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. 
 
Звертаючись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, ОСОБА_1 посилався на те, що у приватного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження, оскільки у рішенні Апеляційного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року у тому числі зазначено, що в частині звернення стягнення на предмет іпотеки судове рішення не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Судами встановлено, що 03 квітня 2020 року приватним виконавцем Лановенко Л. О. відкрито виконавче провадження (ВП № 61726139) за виконавчим листом № 753/404/15-ц, виданим Дарницьким районним судом м. Києва 12 травня 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зазначене ВП № 61726139 закінчено на підставі постанови приватного виконавця Лановенко Л. О. від 20 травня 2020 року у зв`язку з повним погашенням ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору                     № МL-004/155/2005 від 22 липня 2005 року.
 
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суди попередніх інстанцій не встановили наявність протиправної поведінки приватного виконавця та, відповідно, порушення прав скаржника.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає, що доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для задоволення його скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
 
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження                      і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Нормою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно
і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки повернення органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення виконавчого документу стягувачу.
 
Зокрема, серед переліку випадків, які виключають можливість відкриття виконавчого провадження та передбачають обов`язок органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця повернути без прийняття до виконання виконавчий документ, відсутня така підстава, як наявність                      у рішенні суду відстрочки виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів               в іноземній валюті».
 
Встановивши, що на момент відкриття виконавчого провадження                      № 61726139 (03 квітня 2020 року) між ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна не було врегульовано спір, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність у діях приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. ознак протиправної поведінки щодо відкриття виконавчого провадження. 
Тобто, ухвалюючи постанову про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко О. О. діяла  в межах законодавства, зокрема, на підставі Закону України «Про виконавче провадження».
 
Погашення ОСОБА_1 боргу, яке відбулося 18 травня 2020 року на виконання укладеної між ним та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» угоди про врегулювання боргу, не має правового значення для оцінки дій приватного нотаріуса щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки виконання зобов`язання (погашення боргу) відбулося після вчинення відповідних дій приватним виконавцем, а саме - після винесення постанови від 03 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження.
 
Доводи заявника з посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів                   в іноземній валюті», як на підставу для зупинення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та повернення виконавчого документу стягувачу, колегія суддів відхиляє, оскільки така підстава відсутня у Законі України «Про виконавче провадження».
 
Крім того, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не обмежує право кредитора на задоволення своїх вимог у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення (відчуження без згоди власника) певного майна.
 
Тобто, по суті мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання.
 
Вказівка у рішенні Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року                       у справі № 753/404/15-ц на те, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не забороняє стягувачу звернутися до суду задля отримання виконавчого документу, який надалі буде пред`явлений до виконання. Пред`явлення виконавчого документу до виконання є правом стягувача.
 
Відкриття виконавчого провадження № 61726139 на підставі виконавчого документу № 753/404/15-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 12 травня 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, не порушує положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не означає неможливість вчинення органом державної виконавчої служби чи приватним виконавцем виконавчих дій, окрім, реалізації предмета іпотеки.
 
Відкриття виконавчого провадження з виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та вчинення виконавчих дій, окрім реалізації предмета іпотеки, в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є по суті забезпеченням виконання в майбутньому відповідного рішення суду.
 
Зі змісту частини першої статті 447 ЦПК України вбачається, що підставою для звернення сторони виконавчого провадження до суду зі скаргою                      є порушення її прав чи свобод внаслідок рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
 
Отже, звертаючись до суду зі скаргою сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав та свобод із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати у чому саме полягає таке порушення.
 
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не доведено порушення його прав діями приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О.
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, вірно встановили правовідносини, що склалися, дослідили і надали правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін й правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ухвалили судове рішення.
 
Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи                            у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,     що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують,                       на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Статтею 452 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані                             з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, на користь заявника, немає.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Бреусом Євгеном Вікторовичем, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                        її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк