ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 р.	Справа № 520/16370/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Тітов О.М.) від 22.09.2021 року по справі № 520/16370/21
за позовом Харківської обласної прокуратури
до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
третя особа ОСОБА_1 
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська обласна прокуратура, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни від 20.07.2021 у виконавчому провадженні № 66086497 про стягнення з Харківської обласної прокуратуру виконавчого збору в розмірі 24000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувана постанова винесена з порушенням ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не вірно визначено розмір виконавчого збору. Позивач зазначає, що Постановою суду від 18.03.2021 року справа № 520/10255/2020 зокрема зобов`язано прокуратуру Харківської області нарахувати та виплати ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні, яка становить 25089,84 грн. Отже, на думку позивача, вбачається зміна майнового стану як стягувача так і боржника у виконавчому провадженні, тобто вище вказане рішення суду носить майновий характер, а тому відповідачем помилково винесено постанову про стягнення виконавчого збору щодо виконання рішення немайнового характеру.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 року по справі № 520/16370/21 позовні вимоги задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни від 20.07.2021 у виконавчому провадженні № 66086497 про стягнення з Харківської обласної прокуратуру виконавчого збору в розмірі 24000 грн.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
За правилами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Позивач та відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлені на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи.
Також, сторони та учасники справи повідомлялися про дату, час і місце судового розгляду шляхом опублікування відповідної інформації на веб-порталі судової влади України.
Третя особа надала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без її участі. 
Таким чином, учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, з урахуванням особливостей, визначених ст. 268 КАС України.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року по справі № 520/10255/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі № 520/10255/2020 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 та прийнято постанову, якою позовні вимоги до прокуратури Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність прокуратури Харківської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку - 25089,84 грн.
Зобов`язано прокуратуру Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку 25089,84 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На виконання вказаного рішення Харківським окружним адміністративним судом 15.06.2021 видано виконавчий лист за № 520/10255/2020.
Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. 20.07.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66086497 з примусового виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021.
Також, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 20.07.2021 у виконавчому провадженні № 66086497 з прокуратури Харківської області у розмірі 24000 грн.
Позивач не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору від 20.07.2021, вважаючи її такою, що підлягає скасуванню в частині визначення розміру виконавчого збору, звернувся з позовом до суду першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що державним виконавцем при визначенні розміру виконавчого збору в постанові про стягнення виконавчого збору помилково застосовано ч. 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", а саме як за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-юридичної особи.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначено, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження". В свою чергу, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Вказаним Законом визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
У частині першій статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-юридичної особи (ч. 3 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ).
Частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VІІІ врегульовано, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору.
При цьому стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
В межах спірних правовідносин позивач не спорює сам факт стягнення з нього виконавчого збору, але лише не погоджується із визначеною державним виконавцем сумою такого збору, оскільки вважає, що за виконавчим документом стягненню підлягає сума у розмірі 25089,84 грн., а тому виконавчий збір повинен бути сплачений у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Натомість, доводи апелянта зводяться до того, що у цих правовідносинах здійснюється примусове виконання рішення немайнового характеру, а тому ним правомірно визначено розмір виконавчого збору на підставі ч. 3 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ).
З цього приводу суд зазначає, що рішенням Другого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2021 у справі № 520/10255/2020 зобов`язано прокуратуру Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку 25089,84 грн.
Майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 139 Господарського кодексу України майном визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Коштами у складі майна суб`єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб`єктів з іншими суб`єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.
Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не підлягає грошовій оцінці.
Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили визначено спосіб захисту прав позивача (стягувача у виконавчому провадженні) шляхом зобов`язання відповідача (боржника у виконавчому провадженні) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, а саме 25089,84 грн., колегія суддів вважає, що в межах цих правовідносин примусовому виконанню підлягає рішення майнового характеру, оскільки воно підлягає грошовій оцінці, про що свідчить конкретно визначена судом сума стягнення, а тому застосування державним виконавцем положень ч. 3 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ є помилковим.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Л.О. від 20.07.2021 у виконавчому провадженні № 66086497 про стягнення з Харківської обласної прокуратуру виконавчого збору в розмірі 24000 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 року по справі № 520/16370/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  02.12.2021 року