Справа № 153/928/21
Провадження № 22-ц/801/2196/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року	Справа № 153/928/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
учасники справи:
позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Швеця Р. В. у м. Ямпіль, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення,-
в с т а н о в и в:
10 червня 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося у Ямпільський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 листопада 2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві та довідці про умови кредитування. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 19 травня 2021 року становить 24 872 грн 72 коп, з яких: 19 834, 67 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5 038, 05 грн - заборгованість за простроченими відсотками, які позивач просить стягнути із відповідача на його користь у примусовому порядку.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором б/н від 18 листопада 2010 року визначену станом на 19 травня 2021 року в сумі 19 834 грн 67 коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення процентів відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення процентів, так як позивачем не надано доказів того, що сторони обумовили у письмовому вигляді процентну ставку, позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не містять підпису відповідача та не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, а в анкеті - заяві розмір відсотків не встановлений.
Не погодившись з цим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 13 вересня 2021 року подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5 038 грн 05 коп., ухвалити нове, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно оцінив докази по справі. Вважає, що відповідач підписуючи анкету - заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості за договором висловив свою згоду з формою договору та його умовами, визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів, та фактично погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами що діяли на момент укладення договору.
Звертає увагу суду, що при укладенні договору, 18.11.2010 року, разом з анкетою – заявою, відповідачем особисто була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яку додає до апеляційної скарги, у цій довідці визначена базова відсоткова ставка за користування кредитом на рівні 3,0 % в місяць (36 % річних), вказано порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів, тощо. Посилається на позиції Верховного Суду викладені у постановах від 04.12.2019 року у справі № 750/6058/17, від 23.12.2019 року у справі № 572/1169/17, від 12.02 2020 року у справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 у справі № 355/1091/1, у яких Верховний Суд за результатами касаційного розгляду дійшов висновку, що наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки – є підставою для задоволення вимог зі стягнення заборгованості за кредитом.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
По справі встановлено наступні обставини:
- 18 листопада 2010 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 17); 
 - згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачеві ОСОБА_1 видано кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 18.11.2010 з терміном дії до вересня 2014 року; № НОМЕР_2 , дата відкриття 05.10.2011 з терміном дії до серпня 2015 року; № НОМЕР_3 , дата відкриття 17.02.2017 з терміном дії до лютого 2016 року; № НОМЕР_4 , дата відкриття 18.02.2017 з терміном дії до травня 2017 року; № НОМЕР_5 , дата відкриття 24.03.2016 з терміном дії до вересня 2018 року; № НОМЕР_6 , дата відкриття 17.10.2018 з терміном дії до червня 2022 року; № НОМЕР_7 , дата відкриття 17.19.2019 з терміном дії до травня 2023 року (а.с.16);
- до матеріалів справи банк додав Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНК у ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua (а. с. 18 - 42);
- згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 , 18.11.2010 року йому встановлено кредитний ліміт 6 300 грн, 18.02.2014 - збільшено до 16 000 грн, 21.0.2019, 04.12.2020, 15.12.2020, та 28.12.2020 кредитний ліміт встановлено у розмірі 21 000 грн, 05.01.2021 року зменшено до 0 грн (а.с. 15);
- відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 49 - 50);
- з наданого банком розрахунку слідує, що заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 19 травня 2021 року становить 24 872 грн 72 коп., з них: 19 834, 67 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5 038, 05 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 7 - 10), в підтвердження чого також надано виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 за договором № б/н станом на 20 травня 2021 року за період з 18.11.2010 по 01.05.2021 (а.с. 51 – 69);
       До апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50000038062154, ИНН2695702657 ОСОБА_1 (копія на а.с. 108), яка не була подана до суду першої інстанції.
       Вирішуючи питання про прийняття нових доказів поданих заявником, апеляційний суд приходить до наступних висновків. 
       Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Подаючи апеляційну скаргу, в порушення пунктів 5, 6 частини 2 статті 356 ЦПК України АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучає до неї нові докази, які не були подані до суду першої інстанції, при цьому не обґрунтовує поважність причин неподання їх до суду першої інстанції та необхідність їх дослідження в суді апеляційної інстанції.
       Крім того в апеляційній скарзі Банк зазначає, що довідка про умови кредитування відхилена судом першої інстанції, однак з матеріалів справи слідує, що позивач не подавав її до суду першої інстанції, в додатках до позовної заяви ця довідка відсутня.
       Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не наведено виняткових випадків у розумінні частини третьої статті 367 ЦПК України, тому додані до апеляційної скарги докази на підставі частини третьої статі 367 ЦПК України не приймаються до уваги під час апеляційного перегляду справи.
       Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон № 1023-XII).
Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у справі є достатньо доказів надання Банком та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, та що позивачем доведено наявність заборгованості по тілу кредиту, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. Рішення в цій частині не оскаржується.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про неправомірність відмови в задоволенні позову про стягнення процентів, слід заначити наступне.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Анкету - заяву та Довідку про умови кредитування, в якій зазначено розмір процентів.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети – заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.
В анкеті - заяві, підписаній позичальником, про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу від 18 листопада 2010 року процентна ставка не зазначена.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 18.11.2010 року, станом на 19 травня 2021 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розміщеного на сайті www.privatbank.ua, а також Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 18 - 42), як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розміщеного на сайті www.privatbank.ua, в розділі «Умови та правила» Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, розмір і порядок нарахування та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБПНКу, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин і правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, чи ч. 2 ст. 638 ЦК України, відповідно до положень якої – договором оферти є прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18.11.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Твердження заявника в апеляційній скарзі про те, що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість за кредитом, тим самим погодився з умовами кредитного договору з Банком, спростовується наступним: 
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відтак саме в письмовій формі може бути погоджено умови надання кредиту та розмір процентної ставки, а тому до даних правовідносин не може бути застосовано положення ч. 2 ст. 642 ЦК України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
       Відповідно до пункту першого частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відтак, за результатами апеляційного розгляду суд приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін як таке, що постановлене із додержанням вимог матеріального та процесуального права, на підставі повно та об`єктивно встановлених обставин справи.
       Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статтею 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою. Матеріали справи не містять доказів понесення позивачем ОСОБА_1 судових витрат в суді апеляційної інстанції. 
Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.
З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).
       Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд -
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
       Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2021 року залишити без змін.
       Судові витрати, понесені Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за ним.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча                                                                  Т. М. Шемета

Судді:                                          О. Ю. Береговий

                                                                                                                              О. С. Панасюк