ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 р.	Справа № 520/2132/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 15.06.21 по справі № 520/2132/21
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України                 
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить суд: визнати протиправними дії Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, які полягають у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, яку він отримував під час проходження військової служби; зобов`язати Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, яку він отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі за позовом   ОСОБА_1 до  Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з зазначенням підстав для поновлення строку, поважності причин такого пропуску та надання доказів існування відповідних поважних причин.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з Єдиного Державного реєстру судових рішень представника позивача довідався, що судом першої інстанції було винесено ухвалу від 20.04.2021 року про залишення позову без руху з мотивів пропуску строку звернення до суду. Зазначена ухвала суду від 20.04.2021 року на адресу представника позивача не надходила. Вказує, що вимагаючи від позивача надання доказів на доведення поважності пропуску місячного строку для звернення до суду, суд першої інстанції не врахував наведені у відповіді на відзив від 12.03.2021 року доводи позивача про те, що цей місячний строк не було пропущено, а відтак подання заяви про поновлення пропущеного строку, як то вимагалося в ухвалі від 20.04.2021 року, не потрібно, оскільки неможливо просити поновити строк, який не пропущений. Зазначає, що про обставини нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні позивач обізнаний не був, у жодний спосіб про це відповідач позивача не сповіщав, відтак, про неправильне її нарахування, позивач фактично довідався лише з листа відповідача від 02.02.2021 року №11/655-С-30. Стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що отримавши одноразову грошову допомогу при звільненні, позивач не мав можливість довідатися, що її нарахування було здійснено у значно меншому розмірі. Висновок про правильність чи неправильність нарахування грошових сум неможливо зробити лише на підставі виплаченої суми. Щоб щось перевірити, потрібно мати дані для проведення перевірки, яких у розпорядження позивача відповідачем не надавалось. Про неправильність нарахування відповідач сповістив позивача лише листом. Зауважує, що в розумінні статті 122 КАС України, обчислення строків для звернення позивача до суду повинно відраховуватися з дати отримання листа від 02.02.2021 року №11/655-С-ЗО, тобто від дати, від якої позивач фактично дізнався про порушене його право.
Також, ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що позивач, як працівник, отримував грошове забезпечення, яке за своєю правовою природою, як і заробітна плата, є грошовою винагородою за виконану роботу. Оскільки спеціальним законодавством прямо не визначено строку звернення до суду за недоотриманими сумами грошового забезпечення, тому слід застосовувати норми КЗпП України. Вказує, що вимоги щодо стягнення заробітної плати, в тому числі недоотриманої частини одноразової грошової допомоги при звільненні, не обмежуються строком звернення до суду з позовом. Вважає, що строк звернення до суду мною не пропущено. Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.03.2019 року у справі №807/363/18.
Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців, а відтак спори з приводу виплати вказаної допомоги не є спорами, що стосуються оплати праці військовослужбовців. Вказує, що обов`язковою підставою для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги є факт звільнення військовослужбовця зі служби, спори з приводу розрахунку та виплати такої допомоги є спорами у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, для яких КАС України встановлює місячний строк. Стверджує, що позивачу про факт нарахування йому одноразової грошової допомоги при звільненні стало відомо 15.03.2017 року. Саме в цей день одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби була перерахована на особистий рахунок позивача. В той же час, позивач звернувся до суду за оскарженням дій Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, які полягають у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, лише 10.02.2021 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду. Зауважує, що позивач у період з березня 2017 по січень 2021 року не вчиняв жодних дій, спрямованих на звернення до Східного регіонального управління з метою проведення вірного обрахунку, з огляду на що, посилання позивача на отримання відповіді 02.02.2021 року не може вважатися належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
ОСОБА_1 подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з його невідповідністю вимогам статей 160, 161 КАС України.
Залишаючи заявлений позов без руху, суд першої інстанції вказав на те, що обов`язковою підставою для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги є факт звільнення військовослужбовця зі служби, спори з приводу розрахунку та виплати такої допомоги є спорами у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, для яких КАС України встановлює місячний строк. Зазначив, що позивачу в березні 2017 року виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, проте він звернувся до суду лише 10.02.2021 року, тобто з пропуском місячного строку звернення. 
Судом першої інстанції встановлено  позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви – протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з зазначенням підстав для поновлення строку, поважності причин такого пропуску та надання доказів існування відповідних поважних причин.
Працівниками УДППЗ "Укрпошта" повернуто поштове відправлення суду, яке надсилалося на адресу позивача, із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
26.05.2021 року судом повторно було направлено вказану ухвалу на електронну адресу представника позивача, зазначену в позовній заяві. 
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату винесення даної ухвали, недоліки позовної заяви в частині обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не виконані.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі по тексту - КАС України), частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною 1 ст.168 КАС України встановлено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Згідно з п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною 1 ст.118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Предметом позову у даній справі є правильність обчислення виплаченої позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні. 
У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вимоги про стягнення недоотриманої частини одноразової грошової допомоги при звільненні не обмежуються строком звернення до суду з позовом, оскільки  одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців, а відтак спори з приводу виплати вказаної допомоги не є спорами, що стосуються оплати праці військовослужбовців.
Частина 3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не містить положень про включення до грошового забезпечення такої виплати як одноразова грошова допомога при звільненні. Правові підстави для її виплати встановлені статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які пов`язані зі звільненням особи зі служби.
Таким чином, хоча грошова допомога при звільненні з військової служби й підпадає під ознаки одноразової допомоги, але має інше правове призначення. Вона відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців. За цими ознаками одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби не може входити до складу грошового забезпечення, та вважатись грошовим забезпеченням у розумінні заробітної плати.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №728/1876/17, від 22.11.2018 року у справі №344/10953/17, від 10.04.2019 року у справі №344/9292/17, від 23.09.2020 року у справі №428/4357/17, від 23.12.2020 року у справі №640/7975/15-а.
З урахуванням того, що обов`язковою підставою для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги є факт звільнення військовослужбовця зі служби, спори з приводу розрахунку та виплати такої допомоги є спорами у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, для яких КАС України встановлює місячний строк.
Колегія суддів зазначає, що станом на дату звільнення позивача зі служби та виплати йому спірної допомоги порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам встановлювався наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 року  №260, яким не було включено одноразову грошову допомогу при звільненні до складу видів грошового забезпечення.
Положення наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 року №260 до позивача не застосовуються, оскільки спірні правовідносини виникли раніше за прийняття вказаного наказу.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатися".
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).
У цьому випадку, суд наголошує на тому, що одноразова грошова допомога при звільненні є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації, на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.
Отже, з дня отримання одноразової грошової допомоги при звільненні особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В даному випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача наказом № 111-ОС від 03.03.2017 виключено зі списків особового складу військової частини, визначено виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років служби. 
Виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні проведено в березні 2017 року, що підтверджується копією особової картки грошового забезпечення за 2017 рік (а.с. 12 зворотний бік) в розмірі 104391,00 (після відрахування обов`язкових платежів – 102825,14 грн.)
В той же час, позивач звернувся до суду за оскарженням дій Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, які полягають у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, лише 10.02.2021 року, більш ніж через 3 роки після отримання одноразової грошової допомоги, тобто з пропуском строку звернення до суду. 
Суд зауважує, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Таким чином, отримання позивачем листа відповідача від 02.02.2021 року №11/655-С-ЗО у відповідь на звернення від 25.01.2021 року не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 3 роки після отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.
Доказів вчинення дій, спрямованих на звернення до відповідача з метою проведення вірного обрахунку у період з березня 2017 по січень 2021 до матеріалів справи не надано, з огляду на що посилання позивача на отримання відповіді 02.02.2021 року не може вважатися належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку звернення до суду.
За цим, колегією суддів відхиляються доводи апелянта про те, що суд першої інстанції невірно визначив період, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів, та усвідомлення позивачем, що його права були порушені в частині зменшення належного розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.
За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.
Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
До того ж, суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не було відомо про виплату спірної допомоги є необґрунтованими, оскільки  позивачу у березні 2017 року виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, як про це зазначено в наказі про виключення позивача зі списків особового складу від 03.03.2017 №111-ОС, в розмірі 104391,00 грн (після відрахування обов`язкових платежів – 102825,14 грн).
Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні і беззаперечні докази на підтвердження поважності пропуску позивачем встановленого законом місячного строку для звернення до суду із даними позовними вимогами та неможливості вчасного звернення до адміністративного суду внаслідок суттєвих перешкод.
Стосовно посилання апелянта на неотримання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року про залишення позовної заяви без руху, то колегія суддів зазначає наступне.
Працівниками УДППЗ "Укрпошта" повернуто поштове відправлення суду, яке надсилалося на адресу позивача, із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно з п.4 ч.6 ст.251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.
Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб –  учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками “за закінченням терміну зберігання”, “адресат вибув”, “адресат відсутній” і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі №821/818/16, від 16.12.2020 року у справі №120/4080/19-а.
Крім того, 26.05.2021 року судом повторно було направлено вказану ухвалу на електронну адресу представника позивача, зазначену в позовній заяві.
Проте, станом на дату винесення ухвали про залишення позову без розгляду, недоліки позовної заяви в частині обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не виконані.
Відповідно до ч.ч. 13, 15 ст.171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Оскільки позивач у строк, встановлений судом, не усунув недоліки позовної заяви, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо правомірності залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд  першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 по справі № 520/2132/21  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  25.10.2021 року