ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2373/21                                                     Суддя першої інстанції: Тихоненко О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  20 жовтня 2021 року                                                                                 м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Бужак Н.П., Єгорової Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - Відповідач, Міноборони України), третя особа - Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, що оформлена протоколом засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 13 від 28.01.2021 (пункт 12), як особі з інвалідністю ІІІ групи, що встановлена вперше з 10.09.2020 та яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлена інвалідність, як особі з інвалідністю ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві”. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року в задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з моменту первинного встановлення ступеня втрати працездатності Позивачу минуло більше двох років до часу встановлення інвалідності ІІІ групи, то останній не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскільки ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлено вперше, то в такому випадку обмеження передбачене ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до Позивача не застосовуються, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення, який, до того ж, послався на нерелевантну до цих правовідносин позицію Верховного Суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу Відповідачем наголошено на тому, що саме встановлення ступеня втрати працездатності слід вважати первинним оглядом інваліда органами МСЕК та саме з цього часу починається обчислення строків, передбачених ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зазначає, що Позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, тому виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. У зв`язку з цим просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в період з 12.03.2015 року по 31.03.2016 року безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (а.с. 15).
Згідно витягу із наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2016 року № 98 Позивача звільнено з військової служби у запас з 07.04.2016 року (а.с. 16).
18.05.2016 року ОСОБА_1 встановлено 20% ступеню втрати професійної працездатності, що підтверджується копією довідки серії АГ № 0010747 від 18.05.2016 року (а.с. 11), у зв`язку з чим останньому виплачено кошти в сумі 20300,00 грн.
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 874328 від 01.10.2020 року Позивачу вперше встановлена ІІІ група інвалідності з 10.09.2020 року, захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 13).
Судом першої інстанції також встановлено, що у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою та відповідними документами про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності, які в подальшому направлені до Міноборони України.
Відповідно до протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.01.2021 року № 13 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності (а.с. 9).
Про вказане рішення Позивача повідомлено листом від 11.02.2021 року № 5/854с (а.с.8).
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон), Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі - Порядок №975), а також ряду правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки з дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності до дня встановлення ІІІ групи інвалідності минуло понад два роки. 
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 16-3 Закону якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Отже, норми ч. 4 ст. 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, двома роками, який обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
Судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що на момент первинного встановлення Позивачу втрати працездатності (а не інвалідності) - 18.05.2016 року - правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
Отже, зі змісту наведених вище нормативних актів випливає, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, проте при виникненні цих підстав протягом двох років з моменту їх первинного встановлення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.08.2019 року у справі № 826/7472/18, від 21.08.2019 року у справі № 806/2187/18.
У межах спірних правовідносин, як було встановлено вище, підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності Міноборони України було визначено те, що Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. 
Відтак, на переконання судової колегії, оскільки ІІІ група інвалідності встановлена Позивачу з 10.09.2020 року, тобто після спливу дворічного терміну з моменту встановлення йому втрати працездатності без встановлення інвалідності - 18.05.2016 року, то викладене виключає підстави для отримання грошової допомоги у більшому розмірі.
Наведений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 02.12.2020 року у справі №1.380.2019.006957, в якій зазначено, що:
- встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги;
- встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми;
- дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Указану позицію Верховного Суду у подальшому було відображено й у постановах суду касаційної інстанції, зокрема, від 21.12.2020 року у справі №278/2604/17, від 21.12.2020 року у справі №725/4136/17, від 21.01.2021 року у справі №818/2448/18.
Окрім того, у вже згаданій вище постанові від 02.12.2020 року у справі №1.380.2019.006957 Верховний Суд підкреслив, що держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -    
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 
          Судді                                                                                          Н.П. Бужак
                                                                                                    Н.М. Єгорова
Повний текст постанови складено та підписано « 20» жовтня 2021 року.