ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

                                                  Головуючий суддя у першій інстанції: Баєва О.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року	Львів	Справа № 466/6442/17 пров. № А/857/13836/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Матковської З.М., Улицького В.З.
за участю секретаря судового засідання:          Герман О.В. 
представників апелянта:                              Страхоцької О.Я. 
                                                                      Козуб О.Б.,
представника позивача:                              Підгайної Н.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу  Шевченківського районного суду м. Львова  від 22 червня 2021 року у справі № 466/6442/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинити дії, - 
ВСТАНОВИВ:
12.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Шевченківського районного суду .м Львова у справі № 466/6442/17, шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати звіт про виконання  даного судового рішення.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.06.2021р. заяву ОСОБА_1 задоволено. Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області протягом двох місяців з часу отримання ухвали, подати до суду звіт про виконання Постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 27.11.2017р. в адміністративній справі 4666/6442/17 за позовом ОСОБА_1 до Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львові про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
Не погоджуючись із даною ухвалою, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, вказує на неповне з`ясування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Апелянт просить суд, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22.06.2021р. скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про встановлення судового контролю. 
В судовому засіданні представники апелянта Страхоцька О.Я., Козуб О.Б., підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених.
Представник позивача Підгайна Н.Й. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішенні суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Положеннями ст.370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок. Отже, учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.
Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено ст. 382 КАС України, за приписами частини першої та другої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини восьмої цієї ж статті судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст.287 цього Кодексу.
Разом з тим, вказаною нормою ст. 382 КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, суд наділений правом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення лише у випадку, коли існують беззаперечні докази нехтування відповідачем вимогам суду.
Так, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи, запобігає неналежному виконанню обов`язків, пов`язаних зі змістом задоволених позовних вимог. Підставами застосування таких заходів впливу є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що вказують на протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, встановленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Конституційний Суд України у Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 зазначив, що механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп. 3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Цей обов`язок не залежить від того, подала особа, на користь якої прийнято рішення, заяву чи виконавчий лист. Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України. При цьому, передбачені ст.382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Зазначене узгоджується з правовою позицією яка викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2020р. у справі № 0640/3719/18, від 04.03.2020р. у справі № 539/3406/17, від 11.06.2020р. у справі № 640/13988/19.
Апеляційний суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-Позивача.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання Відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому, після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили  суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення єефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося. Одним з механізмів, спрямованих на забезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання, є судовий контроль.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому.
Рішення суду, яке набрало законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.
У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.
27.11.2017р. Постановою Шевченківського районного суду м.Львова у справі № 466/6442/17 суд визнав протиправними дії Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо відмови у нарахуванні, перерахунку та виплаті ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали  внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.11.2021р. 
Крім того, суд зобов`язав Личаківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст.ст.8,19,21,22,46,58,92 Конституції України, ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської  катастрофи" з розрахунку 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з ч. 1 ст. 28 Закону України» «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити зазначену заборгованість з 01.11.2011р. за відрахуванням фактично виплачених сум.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018р., постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 27.11.2017р.  у справі № 466/6442/17 залишено без змін.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018р. у справі № 846/457/18 внесено виправлення в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018р. та зазначено відповідач як Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
01.11.2018р. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП 57564362 на виконання виконавчого листа № 466/6442/17 який виданий Шевченківським районним судом м.Львова від 24.10.2018р. про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст.ст.8,19,21,22,46,58,92 Конституції України, ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з розрахунку 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з ч. 1 ст. 28 Закону України» «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити зазначену заборгованість з 01.11.2011р. за відрахуванням фактично виплачених сум.
Листом від 16.01.2019 року №5031/Г-20/07.05-06 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомив позивача, що на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії та доплата з 01.11.2011р. - 31.01.2019р. та заборгованість  становить 272957,81 грн.
26.05.2020р. №3155-3314/Г-03/8-1300/20 листом Відділу з питань перерахунків пенсій №10 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомлено ОСОБА_1 , що  на виконання рішення суду проведено перерахунок, відповідно до якого сума доплати з 01.11.2011р.-31.12.2014р. в розмірі 30840,15 грн. перерахована в квітні 2020р. Виплата з 01.01.2015р. зупинилась у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін та виконання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. 
Станом на квітень 2021р. сума заборгованості становить - 242  117,66 грн.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що Постанова Шевченківського районного суду м. Львова  у  справі № 466/6442/17 винесена  27.11.2017р., тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін та виконання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. на яку покликається апелянт.
Тобто, пенсійний орган самостійно змінює судове рішення та здійснює виплату на виконання рішення суду лише з 01.11.2011р. - 31.12.2014р.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не виконав Постанову Шевченківського районного суду м. Львова  від 27.11.2017р. у справі № 466/6442/17, а здійснив лише частковий перерахунок  пенсії  позивачу. 
ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах   "Ромашов проти України" від 27.07.2004р., "Шаренок проти України" від 22.02.2004р. Європейський суд з прав людини дійшов висновків, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Системний аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновків, що логічним завершенням розгляду справи є ухвалення судового рішення, яке повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадах, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Наслідком невиконання невиконання судового рішення є притягнення до відповідальності, яка встановлена законом.
Законодавець залишає за судом, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, право встановлення судового контролю за виконанням судових рішень шляхом встановлення строку на подання суб`єктом владних повноважень (не на користь якого ухвалено рішення) звіту про виконання судового рішення.
Ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 є обставиною з якою слід пов`язувати момент виникнення у позивача права на перерахунок належного грошового утримання і пенсійний орган не може ставити право особи на отримання соціальних виплат в залежність від прийняття окремих бюджетних програм та обґрунтовувати протиправність своїх дій обмеженим фінансуванням.
Щодо  інших доводів апелянта, колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки зводяться до заперечень, стосовно спірних правовідносин, які були предметом розгляду у справі №466/6442/17 та щодо яких прийнято рішення суду що набрало законної сили.
Разом з тим, колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що апелянт фактично встановлює свій порядок виконання судового рішення, який не узгоджується із резолютивною частиною постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 27.11.2017р. в адміністративній справі 466/6442/17.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу  Шевченківського районного суду м. Львова  від 22 червня 2021 року у справі № 466/6442/17 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. З. Улицький  	
Повне судове рішення складено 15.11.2021р.