П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/1007/21	

Категорія: 105000000          Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 11.03.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
                     
                     головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Другого Київського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (далі – Другий Київський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України), в якому просила визнати постанову Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України від 05 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження №63303801 протиправною та скасувати її.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що постановою відповідача від 05 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження №63303801 по примусовому виконанню постанови поліції про накладення штрафу. Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню та зазначала, що оскаржувана постанова перебуває в статусі – "Скасованих", тобто нечинних, а нормами діючих Законів не передбачено можливості відкривати виконавче провадження на підставі скасованих (нечинних) виконавчих документів.
Крім того, зазначала, що відповідач спірну постанову рекомендованою поштою їй не направляв, та будь-якої постанови поліції позивач теж по пошті не отримувала та особисто їй не вручали.
Окремо позивач зазначала, що з даних АСВП, Реєстру боржників та сайту поліції неможливо встановити на підставі саме якої постанови поліції було відкрито спірне виконавче провадження.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України (вул. Ген. Петрова, 1, м. Одеса, 65065) про визнання протиправною та скасування постанови Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України №63303801 від 05 листопада 2020 року – задоволений.
Визнано протиправною та скасовано постанову Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України від 05 листопада 2020 року про відкриття виконавчого провадження №63303801.
Стягнуто з Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України (65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1; код ЄДРПОУ 41407330) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) та суму витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказувала, що судом першої інстанції було зменшено суму витрат на правову допомогу, що апелянт вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки обов`язковою умовою зменшення витрат на правову допомогу є клопотання про таке, суд же з власної ініціативи позбавлений права зменшувати розмір витрат на правову допомогу (ч.ч.6, 7 ст. 134 КАС України). Клопотання, у розумінні вищенаведених норм Закону, щодо зменшення розміру правових витрат матеріали справи не містять.
Також, апелянт вказувала, що рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) не містить будь-якого обґрунтування та мотивування.
Відзиву від Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подано.
В апеляційній скарзі Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги:
-          апелянт вважає судове рішення не обґрунтованим так, як першою інстанцією не було досліджено особливості Закону України "Про виконавче провадження", та не було надано правовий висновок стосовно повноважень державної виконавчої служби та зазначенням в самій постанові дати її вступу в законну силу;
-          у ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено всі права державного виконавця та обов`язки, і там не передбачено будь якого права досліджувати жодний виконавчий документ на його законність;
-          у виконавчому документі дата набрання чинності зазначена 19 жовтня 2020 року, з неї і обчислюється трьохмісячний строк пред`явлення, який на дату відкриття виконавчого провадження, а саме на 13 листопада 2020 року не минув.
Відзиву від ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
Постановою Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України від 05 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження №63303801 по примусовому виконанню постанови поліції про накладення штрафу.
Відповідно до сервісу перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки дорожнього руху зафіксованих в автоматичному режимі - https://bdr.mvs.gov.ua/ встановлено, що постанови про накладення штрафу датовані у період з 27 червня по 28 липня 2020 року перебувають в статусі – "Скасованих".
Позивач зазначає, що відповідач спірне рішення рекомендованою поштою не направляв. Крім того, постанови поліції позивач теж не отримувала. Відповідачем вказані твердження не спростовано.
Судом встановлено, що Другим Київським ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України направлено до Департаменту патрульної поліції запит щодо надання інформації про направлення боржнику постанов про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі: 1АВ00609975 від 28 липня 2020 року; 1АВ00609796 від 28 липня 2020 року; 1АВ00609111 від 28 липня 2020 року; 1АВ00609357 від 28 липня 2020 року; 1АВ00609833 від 28 липня 2020 року; 1АВ00609082 від 28 липня 2020 року.
Департаментом патрульної поліції Національної поліції України листом від 19 січня 2021 року №880/41/27/03-2021 повідомлено Другий Київський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України адміністративні постанови 1АВ №№ 00609975; 00609833; 00609815; 00609796; 00609357; 00609111; 00609082; 00380607; 00380073; 00379972; 00379182; 00378975; 00378766; 00378184, що винесені стосовно ОСОБА_1 не набули чинності в установленому законом порядку, та міститься прохання повернути виконавчі документи без виконання.
Департаментом патрульної поліції Національної поліції України листом від 18 січня 2021 року №846/41/27/03-2021 повідомлено ОСОБА_1 про закриття справ за постановами 1АВ №№ 00609975; 00609833; 00609815; 00609796; 00609357; 00609111; 00609082; 00380607; 00380073; 00379972; 00379182; 00378975; 00378766; 00378184.
Позивач вважає постанову Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України від 05 листопада 2020 року, якою було відкрито виконавче провадження №63303801 по примусовому виконанню постанови поліції про накладення штрафу протиправною та такою, що відкрито на підставі документу який не набрав чинності, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи відсутність в матеріалах справи постанов Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, які набрали законної сили у встановленому законом порядку, Другим Київським ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 05 листопада 2020 року №63303801.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України про визнання протиправною та скасування постанови №63303801 від 05 листопада 2020 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України, виходячи з наступного.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця – приватний виконавець.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно ч.4 ст. 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу – боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок
Державний виконавець при надходженні виконавчого документа перевіряє його на відповідність вимогам ст.ст. 3, 4 Закону №1404-VIII та у випадку відповідності вимогам зазначених статей, відкриває виконавче провадження.
Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Як вбачається зі змісту ст. 38 КУпАП, початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. 
Тобто, інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень не встановлено. 
При цьому, згідно з п.7 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення та/або вручення (повернення) ОСОБА_1 , постанов Департаменту патрульної поліції, які були підставою для відкриття виконавчого провадження №63303801.
Відповідно ч.2 ст. 291 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Колегія суддів зазначає, що на запит державного виконавця Другого Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), Департамент патрульної поліції Національної поліції України листом від 19 січня 2021 року (вих. №880/41/27/03-2021) повідомив про не набрання законної сили постанов 1АВ №№ 00609975; 00609833; 00609815; 00609796; 00609357; 00609111; 00609082; 00380607; 00380073; 00379972; 00379182; 00378975; 00378766; 00378184, які винесені стосовно ОСОБА_1 . Ці постанови не набули чинності в установленому законом порядку, та міститься прохання повернути виконавчі документи без виконання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у матеріалах справи постанов Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, які набрали законної сили у встановленому законом порядку, і, відповідно про протиправність винесення Другим Київськиим ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ України постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 листопада 2020 року №63303801.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , виходячи з наступного.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст. 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно ч.6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог ч.5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).
За правилами ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст. 139 КАС України).
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічні правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18, суд зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
В даному випадку, предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням кількості витраченого на ці послуги часу та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат шляхом компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат (ст. 139 КАС України).
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.