ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/2206/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 жовтня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                             судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                             суддів:                        Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,
                          за участю секретаря:                        Масловської К.І.,              

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Деснянського районного суду м. Києва, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в м.Києві про скасування наказу, поновлення на роботі, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернулась до Окружного адміністративного суду в м.Києва з адміністративним позовом до Голови Деснянського районного суду м. Києва, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в м.Києві, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати з 17 січня 2017 року наказ Деснянського районного суду міста Києва №14к від 17 січня 2017 року "Про відрахування зі штату складу суддів ОСОБА_1 ";
- зобов`язати Деснянський районний суд міста Києва поновити з 17 січня 2017 року у штатному складі Деснянського районного суду міста Києва суддю Татаурову Ірину Миколаївну;
- стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17 січня 2017 року по 18 серпня 2020 року в розмірі 1   507   359,99 грн.;
- зобов`язати ТУ ДСА в м. Києві здійснити зі стягнутої суми вирахування обов`язкових платежів та сплатити до Пенсійного фонду України помісячні суми єдиних соціальних внесків, пов`язаних з виплатою сум заробітної плати за період вимушеного прогулу, а також подати відповідному органу Державної податкової служби України скореговані відомості про помісячні суми заробітної плати за цей період.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.  
Зобов`язано Деснянський районний суд міста Києва поновити ОСОБА_1 у штатному складі суддів Деснянського районного суду міста Києва з 17 січня 2017 року.
          Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму суддівської винагороди за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2017 року по 18 серпня 2020 року у розмірі 1   499   734,28 грн (один мільйон чотириста дев`яносто дев`ять тисяч сімсот тридцять чотири грн. 28 коп). 
          Рішення суду в частині виплати суддівської винагороди в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.
          Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 5   255,00 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять грн 00 коп). 
В решті позовних вимог та у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення - відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м.Києві подало апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.             
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  
Відповідно до ч.1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Шостий апеляційний адміністративний суд процесуальною ухвалою від 13 жовтня 2021 року продовжив строк розгляду апеляційної скарги на більш розумний термін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, Указом Президента України №926/202 від 14.10.2002 року ОСОБА_1 призначена строк на п`ять років на посаду судді Староміського районного суду м. Вінниці.
Постановою Верховної Ради України №261-VI від 10.04.2008 року ОСОБА_1 обрано на посаду судді Староміського районного суду м. Вінниці безстроково.
Указом Президента України про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів від 05.07.2012 №437/2012 були ліквідовані районні суди у Вінниці та утворений Вінницький міський суд Вінницької області, у зв`язку з чим Указом Президента України №503/2013 від 21.09.2012 року ОСОБА_1 переведено на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області.
Указом Президента України №503/2013 від 06.09.2013 року позивача переведено на посаду судді Деснянського районного суду міста Києва. 
Тимчасовою спеціальною комісією з перевірки суддів судів загальної юрисдикції 09 червня 2015 року складено висновок №50/02-15 стосовно судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , яким встановлено в її діях порушення присяги судді.
За результатами розгляду зазначеного висновку ТСК Вища рада юстиції 18 листопада 2015 року прийняла рішення №867/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення з посади судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням присяги, та надалі направлено відповідне подання для розгляду Верховною Радою України.
Постановою Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1610-VIIІ ОСОБА_1 відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України звільнено з посади судді Деснянського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги. 
Вважаючи зазначену постанову Верховної Ради України протиправною, позивач оскаржила її в судовому порядку.
Між тим, Деснянським районним судом міста Києва 17.01.2017 року винесено наказ №14-к "Про відрахування зі штату складу суддів ОСОБА_1 " на підставі постанови Верховної Ради України від 29.09.2016 року №1610-VIIІ.
Разом з тим, за результатами розгляду справи №800/515/16 рішенням Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 13 липня 2020 року визнано протиправною та скасовано постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1610-VIIІ "Про звільнення судді". Зазначене рішення набрало законної сили 14.08.2020 року.
На виконання рішення суду вищої інстанції від 13.07.2020 року Головою Деснянського районного суду міста Києва видано наказ від 18.08.2020 року №163-к "Про скасування наказу", відповідно до якого скасовано наказ від 17.01.2017 року №14-к про відрахування зі штатного складу судді Деснянського районного суду міста Києва судді Татаурової І.М. та зазначено вважати ОСОБА_1 такою, що приступила до виконання обов`язків судді з 19.08.2020 року.
Таким чином, наказ, який просить визнати протиправним та скасувати позивач, вже скасовано в порядку виконання рішення суду вищої інстанції відповідно до наказу Голови Деснянського районного суду міста Києва від 18.08.2020 року №163-к "Про скасування наказу".
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з Окружним адміністративний судом міста Києва, що обставини протиправності наказу Деснянського районного суду міста Києва від 17.01.2017 року №14-к про відрахування зі штатного складу судді Деснянського районного суду міста Києва судді Татаурової І.М. визнаються відповідачами у справі, судове рішення в зазначеній частині виконано шляхом скасування оскаржуваного наказу, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за відсутності предмету спору.
Щодо вимог позивача в частині обрахування періоду вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із правовим висновком, зазначеним у Постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13: суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.
Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого     постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (зі змінами та доповненнями, діючими на момент виникнення правовідносин) (далі - Порядок №100) обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу. 
Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі,  в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення  аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
У пункті 6     Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Відповідно до статті 44 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону, який діяв станом на вересень 2016 року) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.
Листом ТУ ДСА в м. Києві від 18.09.2020 року №2-2876/20-вих поінформовано, що нарахування та виплата суддівської винагороди ОСОБА_1 за листопад-грудень 2016 року не провадилися, оскільки остання в період з 28.09.2016 року по 16.01.2017 року перебувала на лікарняному, тому інформацію надано за вересень 2016 року та за період з січня 2017 року по серпень 2020 року.
Разом з тим, ТУ ДСА в м. Києві здійснило розрахунок середнього заробітку без урахування положень пункту 10 Порядку №100, відповідно до якого у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, упродовж якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.
Відповідно до частини першої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону від 07.07.2010 року №2453-VI) суддівська винагорода регулюється цим законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частиною третьою цієї ж статті Закону передбачено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Згідно інформації ТУ ДСА в м. Києві від 18.09.2020 р. №2-2876/20-вих у вересні 2016 року посадовий оклад судді місцевого суду становив 14   500,00 грн., середньоденна заробітна плата складала 856,82 грн., а з 01.01.2017 року посадовий оклад збільшився до 16   000,00 грн. Отже, середньоденна заробітна плата позивача на початок періоду вимушеного прогулу (станом на 17.01.2017 року) становила: 856,82 грн. х 1,10 = 942,50 грн.
За період з 17.01.2017 року по 31.12.2017 року (до наступного підвищення) середній заробіток складає: 942,50 х 239 робочих днів = 225   257,50 грн. 
Надалі, з 01.01.2018 року розмір посадового окладу працюючого судді місцевого суду збільшився до 17   620,00 грн., тому коефіцієнт складає:17 620,00 \ 16   000,00 грн = 1,1, а середній заробіток з 01.01.2018 року по 03.12.2018 року складає: 942,50 грн х 1,1 х 231 робочий день =  239   489,25 грн. 
З 03.12.2018 року посадовий оклад працюючого судді місцевого суду збільшено до 26     430,00 грн, тобто коефіцієнт підвищення склав: 26   430,00 грн \ 16   000,00 грн = 1,65, а середній заробіток за період з 04.12.2018 року по 31.12.2018 року складає: 942,50 х 1,65 х 19 робочих днів = 29   547,38 грн.
З 01.01.2019 року посадовий оклад працюючого судді місцевого суду збільшено до 28     815,00 грн, коефіцієнт підвищення склав:28 815,00 грн. \ 16     000 грн. = 1,8, середній заробіток за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року складає: 942,50 грн. х 1,8 х 249 робочих днів = 422   428,50 грн.
З 01.01.2020 року посадовий оклад працюючого судді місцевого суду збільшено до 63     060,00 грн., тобто коефіцієнт підвищення склав: 63     060,00 грн \ 16     000 грн = 3,94.
Отже, середній заробіток за період з 01.01.2020 року по 18.08.2020 року склав: 942,50 х 3,94 х 157 робочих днів = 583   011,65 грн.
Разом сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача становить: 225   257,50 грн + 239   489,25 грн + 29   547,38 грн + 422   428,50 грн + 583   011,65 грн = 1   499   734,28 грн.
Відповідно до положень Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Згідно з частиною четвертою     статті 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"   функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого   Рішенням Вищої ради правосуддя 17.01.2019 №141/0/15-19, ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.
Отже, ДСА України є розпорядником вищого рівня і безпосередньо не здійснює розрахунок та виплату суддівської винагороди суддям, у той же час як розпорядником бюджетних коштів, який здійснює нарахування та виплату суддівської винагороди позивачу, у даному конкретному випадку є ТУ ДСА в м. Києві.
Відповідно до абзацу 3 частини третьої   статті 10 Бюджетного кодексу України   головні розпорядники бюджетних коштів визначають мережу розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів з урахуванням вимог щодо формування єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів і одержувачів бюджетних коштів та даних такого реєстру.
Згідно абзацу 7 пункту 1.2 глави 1 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого     наказом Міністерства фінансів України № 1407 від 24 грудня 2012 року     (далі - Порядок №1407), мережа розпорядника коштів державного бюджету - згрупована відповідно до законодавства головним розпорядником коштів державного бюджету (розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня, що має власну мережу) інформація щодо розпорядників нижчого рівня, які у своїй діяльності підпорядковані цьому розпоряднику та/або діяльність яких координується ним, а також отримують від нього бюджетні асигнування, та одержувачів коштів державного бюджету.
Відповідно до Порядку №1407, розпорядники нижчого рівня поділяються на бюджетні установи, що мають власну мережу, та на бюджетні установи, що не мають мережі.
Отже, місцеві суди включені до реєстру розпорядників бюджетних коштів як бюджетна установа, що не має власної мережі, а функції розпорядника бюджетних коштів щодо всіх місцевих судів та територіальних управлінь ДСА здійснює безпосередньо ДСА України.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення позивача у штатному складі суддів Деснянського районного суду міста Києва з 17 січня 2017 року та стягнення на користь позивача суми середнього заробітку (суддівської винагороди) за час вимушеного прогулу з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві. 
Згідно з ч. 1   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                               
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в м.Києві  - залишити без задоволення.                    
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року залишити без змін.      
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

            Суддя-доповідач                                                                                   Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено - 01 листопада 2021 року.