ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 жовтня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 398/3528/18
провадження № 22-ц/4809/1369/21 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дуковського О. Л., Чельник О. І.,
секретар судового засідання Кравченко Я. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - орган опіки та піклування Олександрійської міської ради Кіровоградської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду від 07 червня 2021 року у складі судді Орловського В. В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
24.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Олександрійської міської ради Кіровоградської області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просиввизначити місце проживання їхньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним, та стягнути з відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 15.09.2018 року і до повноліття дитини. Крім цього, позивач просив звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , які стягуються з нього на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.12.2013.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 18 червня 1994 року по серпень 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на даний час є повнолітнім. 
На підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.10.2013 до досягнення дитиною повноліття. В грудні 2016 року відповідач звернулась до позивача з проханням доглянути за дитиною деякий час, на що він погодився, оскільки проживає у двокімнатній квартирі, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. В квартирі обладнана кімната для дитини, щоб донька могла мати здоровий сон, навчатися, гратися. Він постійно піклується про дитину, допомагає матеріально. Донька висловила своє бажання проживати з батьком. Він має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Тому вважає, що інтересам дитини відповідає визначення її місця проживання саме з ним.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 07 червня 2021 року позов задоволено частково. 
Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .
Звільнено ОСОБА_1 з 1 лютого 2018 року від обов`язку сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, які були стягнуті на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду від 9 грудня 2013 року у справі № 398/8776/13-ц.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи з дня подання позову, тобто з 24 вересня 2018 року.
У решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що проживання доньки сторін ОСОБА_3  з батьком відповідає її інтересам, оскільки дитина тривалий час фактично проживає в родині батька, де створені належні умови для її проживання, виховання, розвитку, сама висловила таке бажання, а зміна місця проживання може негативно вплинути на на її емоційний стан. 
Стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини та звільнення позивача від сплати призначених за рішенням суду аліментів також буде відповідачти інтересам дитини, сприяти її належному матеріальному утриманню з боку матері, яка проживає окремо і зобов`язана брати участь у матеріальному забезпеченні доньки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення та направлення справи на розгляд іншому складу суду.
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що донька після розірвання шлюбу проживала з нею, перебувала на її утриманні, позивач повинен сплачувати аліменти згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 21.10.2013 в розмірі 1/4 частини заробітної плати доходу щомісячно до досягнення дитини повноліття. Проте, він постійно ухилявся від сплати аліментів, мав великі борги по сплаті аліментів, всього 30126,70 грн. 
ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів, не цікавився життям доньки, станом її здоров`я, ніколи їй не допомагав. Позивачем не довкедено, що він проживає з дитиною у належному йому житлі.
Їхня донька ОСОБА_3 хворіє та перебуває на диспансерному обліку з хронічним захворюванням, потребує обстеження та лікування, медичного контролію, дієти, спеціального нагляду. Батько цим не займається, чим несе загрозу для життя та здоров`я доньки. 
Навпаки вона ОСОБА_2 за місцем служби характеризується позитивно. Звільнилась зі служби та має всі можливості для виховання, утримання дитини, в інтересах якої доцільно визначити місцем проживання - разом з матір`ю.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України. 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 (а.с.10 т.1).
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 січня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9 т.1).
Згідно довідок № 518 та №519 від 29.03.2018 КП «Житлогосп», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з грудня 2016 року проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14 т.1).
Відповідно до акта обстеження умов проживання від 27.04.2018, проведеного у родини ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , дитина мешкає в одній кімнаті з батьком. Дитина забезпечена спальним, робочим місцем, є шафа для збереження учбових матеріалів, є канцелярське приладдя. Дитина забезпечена необхідним одягом, взуттям. В кімнаті чисто, охайно. Стосунки в родині дружні. Батько допомагає дитині з навчанням, спільно святкують сімейні свята(а.с.15 т.1).
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 09.07.2018 № 224/9/10/3, діючи в інтересах дитини, комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку про доцільність проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 (а.с.16 т.1).
Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2013 року у справі №398/8776/13-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.10.2013 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.43 т.1).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості № 43326 від 05.10.18, здійсненого старшим державним виконавцем Олександрійського міськрайонного ВДВС, позивач ОСОБА_1 має заборгованість перед ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.10.2018 року у розмірі 25498,45 грн (а.с.24 т.1).
ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 24.04.2018 року (а.с.88 т.1).
Згідно довідки КП «Центр медико-санітарної допомоги м. Олександрії» від 12.02.2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на диспансерному обліку. Знаходиться на утриманні батька, який не виконує призначення лікаря (а.с.91 т.1).
За довідкою ВЧ НОМЕР_2 від 12.02.2019 року № 98, ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в військовій частині НОМЕР_2 з 30.01.2019 року.
Згідно довідки про склад сім`ї вих. № 2767 від 08.02.2019, виданої Квартальним комітетом № 22, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . ОСОБА_3 проживала без реєстрації разом з бабусею ОСОБА_6 з травня 2016 року по січень 2018 року (а.с.92 т.1).
Відповідно довідки про доходи № 8 від 04.10.2017 ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_7 на посаді експедитора з перевезення вантажів (а.с.95 т.1).
Згідно довідки ОСОБА_8 , ОСОБА_1 зареєстрований як безробітній з 13 травня 2017 року.
За даними Олександрійського НВК № 17 від 11.02.2019 №26 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в 4 класі і харчується безкоштовно як донька ОСОБА_2 - учасника бойових дій (а.с.97 т.1).
Згідно копії повідомлення про прийняття працівника на роботу, ОСОБА_1 згідно наказу від 05.02.2019 року прийнятий на роботу ФОП ОСОБА_7 (а.с.112 т.1).
Відповідно довідки КП «Центр медико-санітарної допомоги м. Олександрії» від 25.02.2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на диспансерному обліку (а.с.114 зв. ст. т.1).
Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 624642, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , має другу групу інвалідності з 05.12.2014 року, загального захворювання, безстроково.
Згідно листа КП «Центр медико-санітарної допомоги м. Олександрії» від 17.04.2019 р. № 209, ОСОБА_3 , перебуває на диспансерному обліку з 06.2012 року. Потребує огляду у лікаря 2 рази на рік. За період з січня 2018 року дитина зверталась за медичною допомогою: з 16.02.-21.02.2018 р. лікування в денному стаціонарі дитячої міської лікарні з приводу отиту, лікування закінчила, обстежена; 14.08.2018 р. оглянута лікарем ендокринологом; 11.09.2018 р. оглянута лікарем-педіатром. За 2018 рік не обстежена в повному обсязі. Повний медичний профілактичний огляд з необхідними обстеженнями дитина пройшла в лютому 2019 року.
З довідки Олександрійського НВК №17 від 03.06.2019 № 67, встановлено, що ОСОБА_1 , батько учениці 4-В класу ОСОБА_3 , приділяє належну увагу вихованню своєї доньки: цікавиться навчанням, відвідує батьківські збори, підтримує тісний зв`язок з класним керівником.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 01.07.2019 № 254/9/10/3, в інтересах дитини комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку про доцільність проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .
Допитана у суді першої інстанції дитина ОСОБА_3 , яка досягла 10- річного віку, пояснила, що вона хоче проживати з батьком, оскільки він приділяє їй більше уваги, розуміє її та підтримує. Батькам вона також повідомляла, що бажає проживати з батьком. Останній більше цікавиться її справами, навчанням у школі, більше підтримує, коли їй сумно, або щось трапилося. З батьком вона проживає упродовж останніх 2 років, у неї є своя кімната, в якій є стіл для навчання. Батько ніколи не відмовляв у купівлі речей, необхідних предметів. Мати рідко їй щось купує. Батько ходить на роботу у нічну зміну через кожні два дні. Коли батько вночі йде на роботу, вона залишається ночувати у тітки ОСОБА_10 , яка є рідною сестрою батька. У тітки двокімнатна квартира. Там проживає тітка зі своїм чоловіком, удвох. Дівчинка любить і матір, і батька. Проте з матір`ю відносини гірші, вони рідко бачаться. Це пов`язано з тим, що іноді вона зайнята, а також мати часто від`їжджає до інших міст. Оплатою її навчання, одягу займається батько. У школі вона харчується безкоштовно. Вона рідко хворіє, перебуває на диспансерному обліку, останній раз була в лікарні у минулому році, приймає призначені лікарями ліки. Уроки вона робить сама, якщо щось не розуміє, їй допомагає батько. 

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частина друга статті 160 СК України).
Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.
Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Так, у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18), аналізуючи положення:частин першої та другої статті 171 СК України про те, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї і що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання; статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю; статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей про те, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу, Верховний Суд дійшов висновку, що суди всупереч вимогам закону не надали можливість дітям висловити свої думки щодо позбавлення матері батьківських прав та чи згодні вони проживати з матір`ю.
Отже, для правильного застосування зазначених норм права при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини необхідно щоб дитина була заслухана. 
Суд першої інстанції дотримався вказаних норм мматеріального і процесуального права, правильно визначив інтереси дитини у ситуації спору.
Врахувавши обставини справи, наявні у матеріалах справи докази те, що з лютого 2018 року, тобто останні три роки, дитина проживає з батьком, який створив необхідні умови для її проживання, утримує та виховує її, забезпечує необхідну медичну допомогу і лікування, прихильність дитини до батька, її бажання надалі проживати з ним, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини її доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Врахувавши, що дитина проживає з позивачем ОСОБА_2 з лютого 2018 року, позивач з цього часу утримував дитину, правомірно вважав, що з часу постановлення 9 грудня 2013 року Олександрійським міськрайонним судом рішення про стягнення аліментів змінилися обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення. Тому фактична зміна місця проживання дитини у лютому 2018 року і фактичне виконання з цього часу батьком дитини ОСОБА_2 обов`язків щодо її утримання згідно ч.4 ст.273 ЦПК України є достатньою підставою для зупинення стягнення аліментів за цим рішенням та звільнення ОСОБА_2 з 1 лютого 2018 року від обов`язку сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Суд першої інстанції належно встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, ухвалив законне і обгрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, не вказують на порушення судом норм матеріального і процессуального права.
Згідно з частинами четвертою-шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
У матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради про доцільність проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , у якого є можливість забезпечити проживання доньки у більш комфортних умовах, враховуючи емоційний зв`язок між битьком та донькою, та бажання останньої (а.с. 169 т. 1). Зазначений висновок складений уповноваженим органом та містить висновок щодо розв`язання між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, а тому відповідає вимогам статті 19 СК України та є допустимим доказом.
Доцільність проживання динити з батьком задля дотримання кращих інтересів дитини не була спростована відповідачем.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду від 07 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                 С. М. Єгорова

Судді                                                                        О. Л. Дуковський

                                                                               О. І. Чельник