ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22927/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 жовтня 2021 року                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю   «Марафет Хоум» до Київської митниці Держмитслужби  про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару, зобов`язання вчинити дії,

                                               В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство   з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просило суд: визнати протиправними дії відповідача по прийняттю рішення про коригування митної вартості товарів від 12.11.2019      № UA 100000/2019/000436/2; скасувати повністю рішення про коригування митної вартості товарів від 12.11.2019 № UA 100000/2019/000436/2; зобов`язати відповідача визнати заявлену ТОВ   «Марафет Хоум» митну вартість товарів в розмірі 10048,62 євро, зазначену в митній декларації від 11.11.2019 № UA100010/2019/360499.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправною відмовою відповідача в митному оформленні ввезеного на митну територію України позивачем товару за заявленою ним вартістю, визначеною самостійно за основним методом. Позивач зазначає, що на підтвердження митної вартості позивач надав необхідний пакет документів, передбачений ст. 53 Митного кодексу України, який відповідачем безпідставно не було взято до уваги митним органом, а внаслідок прийняття рішення про коригування митної вартості за резервним методом, відповідачем скориговано митну вартість товару, ввезеного позивачем на митну територію України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2021 р. позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Київської міської митниці ДФС по прийняттю рішення про коригування митної вартості товарів від 11.11.2019 № UA 10000/2019/000436/2.
Визнано протиправним і скасовано рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 11.11.2019 № UA 10000/2019/000436/2.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Крім того, митний орган вказує на те, що надані позивачем документи для проведення митного оформлення не підтверджують заявлену митну вартість товарів за основним методом (за ціною договору/контракту). Відповідач наполягає на правильності застосування ним другорядного методу визначення митної вартості товарів.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження на 27.10.2021.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Марафет Хоум», як покупцем та «BIOCHIMICA Spa» (Італія), як продавцем, укладено контракт від 06.04.2019 № 3, на підставі якого, продавець постачав покупцю товари на умовах EXW зі складу «BIOCHIMICA Spa» (згідно з Міжнародними правилами тлумачення термінів ІНКОТЕРМ 2010).
У листопаді 2019 року згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною CMR від 06.11.2019 № б/н,   «BIOCHIMICA Spa» поставила позивачу товар (побутова хімія) на умовах EXW зі складу «BIOCHIMICA Spa».
З метою митного оформлення імпортованого товару, позивач подав до митного органу електронну митну декларацію від 11.11.2019 № UA100010/2019/360499 на загальну суму 10048,62 євро. На підставі пункту 1 частини першої статті 57 Митного кодексу України, позивачем визначено митну вартість імпортованого товару за основним методом - ціною контракту, щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
На підтвердження заявленої митної вартості позивач надав митному органу копії таких документів: контракт (код документа 4104); інвойс (код документа 3105); міжнародну   товарно-транспорту накладну CMR (код товару 2730); сертифікат походження товарів (код товару 7011); сертифікат перевезення (походження) товарів форми EUR.1 (код товару 7003); документи на перевезення товарів (код документа 2950); інші некласифіковані документи (код документа 9000), платіжне доручення на оплату товарів.
Для додаткового підтвердження визначеної позивачем митної вартості імпортованих товарів митний орган запропонував позивачу надати додаткові документи, а саме: рахунок-фактуру (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; документи, що можуть ідентифікувати особу, що   забезпечила перевезення та на користь якої здійснюється оплата за такі перевезення (договір на перевезення, заявки до договору перевезення, що   містять відомості стосовно вартості перевезення та є невід`ємною частиною договору); платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (видаткові та податкові накладні); каталоги, прайс-листи виробника товару; зовнішньо-економічний договір; копію митної декларації країни відправлення; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; додаткові наявні документи, які не зазначені в цьому переліку.
Листом від 11.11.2019 № 019, позивач надав митному органу: договір організації перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 № 291019; прайс-лист виробника від 01.02.2019 б/н; рахунок-проформу на попередню оплату товару від 30.10.2019 № 151;  прайс-лист ТОВ «Марафет Хоум» для реалізації в Україні від 01.04.2019 б/н; копію експортної декларації від 06.11.2019 № ІТ00136140316; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2019 у справі № 640/17807/19.
Також, позивач повідомив митний орган про можливість ознайомитися і каталогом товарів на сайті виробника https://www.biochimicaspa.it/prodotti/, вказавши про відсутність інших документів для підтвердження митної вартості товарів.
Київською міською митницею ДФС складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12.11.2019 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 12.11.2019 № UA 100000/2019/000436/2.
З графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що митна вартість імпортованих товарів, заявлених до митного оформлення за митною   декларацією від 11.11.2019 № UA 100010/2019/360499, не може бути визначена за ціною договору через відсутність документально підтверджених відомостей щодо складових митної вартості імпортованого товару. Водночас, викладено виявлені митницею суперечності у поданих позивачем на підтвердження заявленої митної вартості документах та вказано, що з технічних причин продовження   графи 33 цього рішення буде направлено окремим повідомленням.
Проте, частини рішення про коригування митної вартості, яка б містила продовження його графи 33 митний орган позивачу не надав.
Згідно з доводами позивача, неспростованими відповідачем, останній визначив митну вартість імпортованого ним товару із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації про ціни та рівні митної вартості ідентичних та подібних товарів, а саме митних декларацій: від 26.09.2019                                 № UA290180/2019/063165, від 27.09.2019 № UA 209180/2019/063421, від 23.09.2019                № UA100110/2019/153306.
З метою випуску товару у вільний обіг під гарантії, позивачем подано до митного органу нову електронну митну декларацію від 12.11.2019 ІМ-40 № UA 100010/2019/360764, на підставі якої імпортований позивачем товар випущений у вільний обіг.
Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням митного органу щодо коригування митної вартості, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору/контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, визначеного ч. 2 ст.  53 МК України;
Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Приписами ч. 1 ст. 51 МК України, передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до норм ч. ч. 1-4 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;      2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;             6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).
Вимоги ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 54 МК України, передбачають, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Згідно з ч. 6 ст. 54 МК України, зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч. ч. 1, 7, 8, 9 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Згідно з нормами ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Так, пріоритетним до застосування є саме основний метод, що, у свою чергу, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару.
Тож, з наведеного слідує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але зазначені повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, та інше.
При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що зазначені приписи митного законодавства зобов`язують суб`єкта владних повноважень зазначити та відобразити у своєму рішенні конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також, у достатній мірі обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності, і лише за умови наявності сумнівів у повності/достовірності інформації, наданої декларантом, які мають певне вираження, тобто, можуть бути обґрунтовані/доведені, а не загальні, лише з посиланням на наявність права митного органу перевіряти задекларовані суб`єктом господарювання зобов`язання.
Рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Так, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). У свою чергу, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Таким чином, єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України;       2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору);                      4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.
Під час розгляду спору по суті в суді першої інстанції було досліджено, що з графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, слідує, що на момент митного оформлення надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, що слугувало підставою для початку процедури консультацій між митним органом та декларантом.
Зокрема, зазначено, що подані позивачем документи не містять документально підтверджених відомостей щодо числових значень складових митної вартості, необхідних при її обчисленні. 
При цьому, для підтвердження транспортних витрат, позивач надав довідку від 11.11.2019 № 11/11-4 від транспортної компанії «Даора», яка не є перевізником відповідно до транспортної накладної CMR від 06.11.2019 б/н. Документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування (зазначений у CMR «Limited Liability Company   «SV LIFI») та інші документи не надавались.
Крім того, платіжне доручення від 01.11.2019 № 1463, надане на підтвердження оплати товару, не містить відміток банку, не наданий рахунок-проформа, передбачений пунктом 4.1 контракту.
Слід врахувати те , що листом від   11.11.2019 № 0199, позивач надав митному органу додаткові документи договір організації перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 № 291019; прайс-лист виробника від 01.02.2019 б/н; рахунок-проформу на попередню оплату товару від 30.10.2019 № 152; прайс-лист ТОВ «Марафет Ноум» для реалізації в Україні від 01.04.2019 б/н; копію експортної декларації від 06.11.2019                       № ІТ 00136140316; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2019 у справі № 640/17807/19.
За наслідками розгляду цих документів митний орган встановив, що платіжне доручення від 01.11.2019 № 1463 містить реквізити одержувача, які суперечать передбаченим контрактом та рахунком-проформою від 30.08.2019 №110. Це платіжне доручення не містить номеру рахунку-проформи, тоді як пункти 4.1-4.2 контракту передбачають здійснення оплати згідно з рахунком-проформою.   На цьому платіжному дорученні також відсутні печатка та підписи, зокрема й платника, відмітка банківської установи про проведення зазначеної банківської операції, передбачені постановою правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису відповідального виконавця уповноваженого банку та відбитку штампа уповноваженого банку.
Згідно з пунктом 4.1 контракту, ціна на послуги експедитора вказується у заявках та рахунках-фактурах, виставлених виконавцем. Однак, рахунок-фактура до митного оформлення не наданий, зазначена в заявці сума витрат на транспортування складає 2870 євро, а згідно з ДМВ до митної вартості додана сума витрат на транспортування в сумі 495000 грн., плюс 500 грн. на завантаження, однак, документів, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, заявлених декларантом, не надано, зокрема, і від осіб, які залучались до виконання транспортного процесу. Тобто, не надано документів від безпосереднього перевізника, який зазначений у CMR від 06.11.2019. Надана декларація країни відправлення не містить печаток уповноважених митних органів та штрих-кодів, які б свідчили про здійснення декларування у електронному вигляді. Зазначена в ній інформація містить розбіжності щодо ваги нетто із заявленими товарами (в експортній митній декларації вага нетто складає 20 386,64 кг, заявлено до митного оформлення 18 516 кг).
Так, пунктами 1.1 та 1.2 контракту від 06.04.2019 № 3 визначено, що «BIOCHIMICA Spa» (Італія) (продавець) продає, а ТОВ «Марафет Хоум» (покупець) купує продукцію, вироблену компанією «BIOCHIMICA Spa» за ціною та кількістю, що визначаються рахунком-фактурою (інвойсом), що є невід`ємним додатком до цього контракту.
Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 контракту, покупець повинен сплатити за товар на умовах передоплати на підставі проформи рахунку-фактури шляхом банківського переказу на рахунок продавця, покупець сплачує продавцю загальну суму, зазначену в проформі рахунку-фактури протягом 15 робочих днів з моменту отримання цього документа, але в будь-якому випадку до відвантаження товару.
Відповідно до контракту продавець має таку адресу та банківські реквізити: Компанія «BIOCHIMICA Spa» (Італія), Via Roma, 49, 40069 Zola Predosa (BO), Банківські реквізити: INTESA SANPAOLO SPA Number of banks report 68166100000000292 Iban IT 47 O 03069 37133   100000000292 Swift код BCITITMM.
Відтак, позивач, як покупець на умовах передоплати мав сплатити кошти   в сумі 10048,62 євро за придбаний товар на виконання умов контракту від 06.04.2019 № 3 відповідно до платіжного доручення від 01.11.2019 № 1463 згідно з наданою йому проформою рахунку-фактури на вищевказаний рахунок продавця.
Пунктом 4 частини другої статті 53 МК України, визначено, якщо рахунок сплачено, декларант для підтвердження заявленої митної вартості надає митному органу банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
За змістом Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжними розрахунковими документами є: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер.
Тож, позивач додатково надав митному органу рахунок-проформу на попередню оплату товару від 30.10.2019 № 152 для оплати вартості товару в розмірі 10  048,62 євро.
На підтвердження оплати   за придбаний товар, позивач надав митному органу   платіжне доручення від 01.11.2019.
Оцінюючи доводи митного органу щодо неналежного оформлення цього платіжного доручення, слід виходити з того, що пунктом 2.1 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі також - Положення №216), передбачено, що платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов`язково має містити такі реквізити, зокрема, як:
- найменування одержувача (далі - бенефіціар) [для бенефіціара - фізичної особи - прізвище, ім`я, по батькові (якщо воно є)], його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) та номер рахунку [або номер міжнародного банківського рахунку (IBAN)], на який перераховуються кошти або банківські метали (для бенефіціара - фізичної особи, який не має рахунку, цей реквізит може не заповнюватися);
- призначення платежу (заповнюється відповідно до вимог пункту 2.2 цієї глави).
- підписи відповідальних осіб платника згідно з наданим до банку платника переліком осіб, які відповідно до законодавства України мають право розпоряджатися рахунком. У разі подання електронного розрахункового документа відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком, накладають відповідний електронний(і) підпис(и) згідно з вимогами, установленими нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України.
Як вбачається зі змісту платіжного доручення від 01.11.2019 № 1463, воно містить інформацію про   одержувача платежу - компанія «BIOCHIMICA Spa» (Італія) та її реквізити, на які перераховано кошти в сумі в сумі 10048,62 євро, що відповідає сумі, вказаній в рахунку-проформі від 30.10.2019 №152. Також містить інформацію про призначення платежу -   відповідно до контракту від   06.04.2019 №3, оскільки платіж здійснювався на виконання умов цього контракту. Відтак, твердження митного органу про відсутність в платіжному дорученні інформації про рахунок-проформу від 3010.2019 №152 не заслуговує на увагу суду.
При цьому, відсутність в указаному платіжному дорученні печаток та підписів відповідних посадових осіб позивача по банківської установи, що здійснювала платіж, відмітка цієї банківської установи про проведення банківської операції, передбачені постановою правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, обґрунтовується тим, що указане платіжне доручення подавалось через Міжнародну система грошових переказів SWIFT, тому на цей електронний розрахунковий документ накладались електронні підписи відповідних осіб, тоді як відповідні печатки та підписи на платіжному документі відповідно до Положення № 216 проставляються у разі його подання не в електронному вигляді. Отже, всупереч доводам митного органу, згадане вище платіжне доручення, надане позивачем, оформлене належним чином, на що, вірно звернув увагу суд першої інстанції. 
Стосовно підтвердження позивачем понесених транспортних витрат та доводів митного органу з цього приводу, слід зазначити наступне.
Так, на підтвердження згаданих витрат позивач надав митному органу: договір 29.10.2019       № 29102019 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, укладений між позивачем та ТОВ «Даора»; заявку                    № 1 на перевезення вантажів від 20.11.2019; довідку транспортної компанії «Даора» від 11.11.2019 № 11/11-4; транспортну накладну CMR від 06.11.2019 б/н; рахунок на оплату від 11.11.2019 № 246.
Щодо доводів відповідача про непідтвердження позивачем належним чином транспортних витрат на доставку товару в Україну, адже зазначена в заявці сума витрат на транспортування складає 2870 євро, а згідно з ДМВ до митної вартості додана сума витрат на транспортування в сумі 495000 грн., плюс 500 грн. на завантаження, однак, документів, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, заявлених декларантом, не надано, зокрема, і від осіб, які залучались до виконання транспортного процесу, на переконання колегії суддів, такі доводи є необґрунтованими, позаяк, відповідно до пункту 1.1 договору від 29.10.2019 № 29102019 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом виконавець (ТОВ «Даора») за договором зобов`язується за замовленням замовника (позивач) здійснити транспортно-експедиторське обслуговування і організацію перевезень вантажу позивача в міжміському та міжнародному сполученні, а також доставка довіреного йому експортного, імпортного та транзитного вантажу автомобільним вантажним транспортом в пункт призначення, а   замовник зобов`язується оплатити послуги.
Пунктом 2.2 цього договору визначено, що на кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (в подальшому заявка), яка є невід`ємною частиною даного договору і має юридичну силу, навіть якщо вона отримана або передана за допомогою факсимільного зв`язку, або електронною поштою.
Згідно з пунктом 1.2 договору, виконавець має право залучати для виконання своїх зобов`язань за цим договором третіх осіб (перевізників), залишаючись при цьому відповідальним за дії цих осіб як за свої власні.
Зі змісту заявки від 31.10.2019 № 1 до вищевказаного договору сліду, що   ставка (ціна) фрахта становить станом на час завантаження автомобіля 2870 євро. Вказано прізвище водія ОСОБА_1 та інформацію про автомобіль - МАН НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .
Транспортною накладною CMR від 06.11.2019 б/н підтверджується, що послуги з перевезення здійснювалися автомобілем МАН НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки транспортної компанії «Даора» від 11.11.2019 №11/11-4 вартість доставки вантажу автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з Італії, 40069 Zola Predosa (ВО) в Україну, м.Київ складає 79 362,00 грн., зокрема Zola Predosa (ВО) - п/п Чоп - 50 000,00 грн. (в тому числі разом з транспортними витратами та розвантажувально-навантажувальними роботами в розмірі 500,00 грн.) та п/п Чоп - м. Київ - 25 243,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20% - 686,50 грн.), що відповідає сумі, вказаній в рахунку на оплату від 11.11.2019 №246 за надані транспортні послуги.
Митним законодавством не визначено вид доказів, яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом підтвердження розміру витрат на перевезення імпортованих товарів і суд не встановив жодних суперечностей в наданих позивачем документах на підтвердження транспортних витрат.
Не заслуговують на увагу суду зауваження митного органу про те, що надана позивачем для митного оформлення декларація країни відправлення не містить печаток уповноважених митних органів та штрих-кодів, які б свідчили про здійснення декларування у електронному вигляді, оскільки правила оформлення такої декларації встановлюються уповноваженими органами такої країни та їх дотримання митними органами цієї країни не залежить від позивача. Крім того, яким чином вказана обставина впливає на визначення митної вартості імпортованого позивачем товару митний орган в оскаржуваному рішенні не вказав.
Колегія суддів також вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо того, що не відповідає дійсності твердження митного органу про те, що надані позивачем для митного оформлення документи містять розбіжності щодо ваги товару, ввезеного в Україну, оскільки в декларації країни відправлення від 06.11.2019 №ІТ 00136140316, в електронній митній декларації від 11.11.2019 №UA 100010/2019/360499, в   заявці на перевезення від 31.10.2019 №1, в транспортній накладній CMR від 06.11.2019 б/н вказано однакову вагу товару - 21 429,30 кг. При цьому, відповідачем не зазначено, яким чином вказана обставина впливає на митну вартість товару.
При цьому, основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку висновку про те, що надані позивачем митному органу разом із митною декларацію від 11.11.2019 № UA 100010/2019/360499 документи та на його вимогу додаткові документи, цілком підтверджують заявлену ним митну вартість товарів і обраний метод її визначення за ціною контракту, тому у митного органу   не було підстав для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною контракту, а за іншим   методом.
Таким чином, колегія суддів вважає, що на час прийняття оскаржуваного рішення, у митного органу були відсутні підстави, передбачені ч. 6 ст. 54 МК України, з огляду на що, дії контролюючого органу з його прийняття є протиправними.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стороною апелянта так і не було надано/наведено належних та переконливих доказів, які б давали підстави для наявності на момент прийняття оскаржуваного рішення обґрунтованих сумнівів в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару.
Водночас, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.
Колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції про те, що висновок відповідача про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору/контракту щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), є необґрунтованим та недоведеним, а застосування резервного методу - помилковим та невиправданим.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та достатніх підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
              
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                             О.М. Ганечко

Судді                                                                                                          В.В. Кузьменко

                                                                                                         Я.М. Василенко